ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/17745/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Пащенко К.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій

                                                  В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, яким просила визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення № 0108954204 від 23.10.2018, № 01066944204 від 23.10.2018, вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф-215 від 27.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № 0086814204 від 27.07.2018 в повному обсязі.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірні рішення є протиправними, оскільки ДФС України своїм рішенням визнав не правомірним донарахування податку на доход фізичних осіб позивачу за 2015-2016 роки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 р. позовні вимоги задоволено частково: визнано протиправними та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № ф-215 від 27.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № 0086814204 від 27.07.2018, виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві. У іншій частині позову відмовлено.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що донарахований податок на доходи фізичних осіб, нарахований позивачу на підставі Акту перевірки, частково скасований згідно рішення ДФС України (за період 2015-2016 роки), а отже ДФС України визнало неправомірним донарахування ГУ ДФС податку на доходи позивача за 2015-2016 роки.
Головним управлінням Державної податкової служби у м. Києві як правонаступником відповідача подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 р. як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законом, з дотриманням положень ПК України, оскільки Державна фіскальна служба України скасувала податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 27.07.2018 № 0086844204 в частині зайво нарахованого податку на доходи фізичних осіб - 362 362,04 грн., штрафних санкцій - 90 590,50 грн., № 0086834204 в частині зайво нарахованого військового збору - 28 904,62 грн., штрафних санкцій - 7 226,16 грн., в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін. 
Позивачем відзиву на апеляційну скаргу не подано.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.  
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що з 18.06.2018 по 02.07.2018 ГУ ДФС проведена документальна планова виїзна перевірка ФОП ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладання трудових договорів, оформлених трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2011 по 31.12.2017.
За результатами даної перевірки складено Акт від 09.07.2018 № 3120/26-15-42-04/ НОМЕР_1 про порушення позивачем:
- пп. 16.1.7 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України (далі - ПК України) - неподання до податкового органу за місцем реєстрації повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язанні з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за формою № 20-ОПП;
- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України - заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 447 644,42 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 180 863,34 грн., за 2016 рік - на 181 498,79 грн., за 2017 - на 85 282,38 грн.;
- п. 16.1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України - заниження до сплати в бюджет військового збору н загальну суму 36 011,48 грн. (в т.ч. в 2015 році - на 13 779,73 грн., 2016 році - на 15 124,89 грн., 2017 році - на 7 106,86 грн.);
- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - занижено та не сплачено до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 149 997,23 грн., в тому числі в 2015 році на 60 836,68 грн., в 2016 році на 89 160,55 грн.
13.07.2018 позивачем до ГУ ДФС були подані заперечення до Акту перевірки, у відповідь на які, відповідач листом від 24.07.2018 № 35047/ч/26-15-42-04-27 повідомив позивача про скасування висновку про порушення п. 16 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України, та викладено висновки Акту перевірки в такій редакції:
- п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 ПК України - заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 447 644,42 грн., в тому числі за 2015 рік на суму 180 863,34 грн., за 2016 рік - на 181 498,79 грн., за 2017 рік - на 85 282,38 грн.;
- п. 16 1 підрозд. 10 розд. ХХ ПК України - заниження до сплати в бюджет військового збору н загальну суму 36 011,48 грн. (в т.ч. в 2015 році - на 13 779,73 грн., 2016 році - на 15 124,89 грн., 2017 році - на 7 106,86 грн.);
- п. 1 ч. 2 ст. 6, ч. 2 ст. 7, ч. 11 ст. 8, ст. 9 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" - занижено та не сплачено до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 149 997,23 грн., в тому числі в 2015 році на 60 836,68 грн., в 2016 році на 89 160,55 грн.
Однак, 27.07.2018 Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві було прийнято:
- податкове повідомлення-рішення № 0086834204 про збільшення суми грошового зобов`язання податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму 36 011,48 грн. та штрафних санкцій на загальну суму 9 002,87 грн.;
- податкове повідомлення-рішення № 0086844204 про збільшення суми грошового зобов`язання податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 447 644,42 грн. та штрафних санкцій на загальну суму 111 911,10 грн.;
- вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-215 - за заборгованість зі сплати єдиного внеску на загальну суму 149 997,23 грн.;
- рішення про застосування штрафних санкцій № 0086814204.
07.08.2018 позивачем до ДФС України подано скаргу на вказані вище рішення відповідача.
Рішенням від 31.08.2018 № 13269/ч/99-99-11-02-02-25 ДФС України в частині вимог позивача щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-215 від 27.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № 0086814204 від 27.07.2018 ГУ ДФС залишено без задоволення.
Рішенням від 05.10.2018 № 15458/ч/99-99-11-02-01-14 ДФС України в частині вимог позивача щодо скасування податкових повідомлень-рішень від 27.07.2018 № 0086834204 та № 0086844204, скаргу позивача задоволено частково, а саме: ДФС України скасувала податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС від 27.07.2018 № 0086844204 в частині зайво нарахованого податку на доходи фізичних осіб - 362 362,04 грн., штрафних санкцій - 90 590,50 грн., № 0086834204 в частині зайво нарахованого військового збору - 28 904,62 грн., штрафних санкцій - 7 226,16 грн., в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення залишено без змін.
На підставі рішення ДФС України від 05.10.2018 № 15458/ч/99-99-11-02-02-25, ГУ ДФС направило позивачу нові податкові повідомлення-рішення від 23.10.2018 № 0106694204 (про збільшення суми грошового зобов`язання податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 85 282,38 грн. та штрафних санкцій на загальну суму 21 320,60 грн.) та № 0108954204 (про збільшення суми грошового зобов`язання податкового зобов`язання з військового збору на загальну суму 7 106,86 грн. та штрафних санкцій на загальну суму 1 776,71 грн.).
Не погоджуючись з даними рішеннями, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Вищенаведені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.
Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, апеляційним судом переглядається рішення в межах доводів Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, тобто в частині визнання протиправними та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) № ф-215 від 27.07.2018 та рішення про застосування штрафних санкцій № 0086814204 від 27.07.2018, виданих Головним управлінням ДФС у м. Києві. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України від 08.07.2010 №2464-VІ "Про збір та облік єдиною внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі по тексту - Закон № 2464).
Порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регламентується Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Інструкція), затвердженою наказом Мінфіну України за № 449 від 20.04.2015.
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону № 2464 визначено, що єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, крім інших, роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Статтею 12 Закону № 2464-VI передбачено, що забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску віднесено до завдань центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI, п. 3 Інструкції № 499 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку (на кінець календарного місяця), вимогу про її сплату. Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується за даними інформаційної системи органу доходів та зборів.
За приписами пункту 6 частини першої статті 1 Закону № 2464-VI недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Серед обов`язків платника єдиного внеску, визначених частиною другою статті 6 Закону № 2464-VI наявний обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом (пункт 3 розділу VІ Інструкції).
Відповідно до пункту 4 розділу VІ Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що надсилання вимоги про сплату боргу є правомірним у разі правомірності донарахування податку на доходи фізичних осіб.
Як вірно було встановлено судом першої інстанції та не спростовано відповідачем, що донарахований податок на доходи фізичних осіб, нарахований ФОП ОСОБА_1 на підставі Акту перевірки, частково скасований рішенням ДФС України (за період 2015-2016 роки), а отже ДФС України визнало неправомірним донарахування ГУ ДФС податку на доходи позивача за 2015-2016 роки.
При цьому, відповідно до Акту перевірки (аркуші 12-14), в результаті порушень, викладених в пп. 2.1.3 акту перевірки встановлено заниження оподатковуваного доходу (через включення до складу витрат суми орендної плати за земельну ділянку) у розмірі 1 926 975,05 грн., в тому числі в 2015 році на 918 648,93 грн., в 2016 році на 1 008 326,12, на який нараховується єдиний внесок, і в свою чергу, несплату позивачем до бюджету єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 149 997,23 грн., в тому числі в 2015 році на 60 836,68 грн., в 2016 році на 89 160,55 грн.
Отже, враховуючи наведене, і те, що ДФС України визнав не правомірним донарахування податку на доход фізичних осіб позивачу за 2015-2016 роки, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про неправомірність вимоги про сплату боргу від 27.07.2018 № Ф-215 та рішення № 00814204 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тому, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятих ним рішень.
Всі інші доводи апелянта також не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Таким чином, оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Повний текст виготовлено 02.11.2020.
Керуючись ст.ст. 139, 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС

                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 р. - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 вересня 2019 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про скасування податкових повідомлень-рішень, вимоги про сплату боргу, рішення про застосування штрафних санкцій - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів:                                                                                  О.В. Карпушова

                                                                                                            Л.В. Губська

                                                                                                            О.В. Епель