КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Потабенко Л.В.  
Єдиний унікальний номер справи № 372/1629/17
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9698/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
 
15 грудня  2020 року                                                                        м. Київ                         
                                                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді    - Мережко М.В.,
суддів                          -Савченка С.І.,Кашперської Т.Ц.
секретар                        -Тютюнник О.І.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за  апеляційною скаргою Першого заступника Прокурора Київської області на рішення   Обухівського районного суду Київської області    від 31 жовтня  2017 року  у справі за позовом Першого заступника  прокурора  Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Державне підприємство «Київське лісове господарство», Обслуговуючий кооператив «Мирна  поляна», ОСОБА_5    про витребування  земельних ділянок.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, -
 
В с т а н о в и в :
 
Прокурор звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовною заявою в інтересах держави в особі Кабінету міністрів України  до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи ДП «Київське лісове господарство», Обслуговуючий кооператив «Мирна поляна», ОСОБА_5 , в якому просить витребувати на користь держави в особі КМУ з незаконного володіння:
- ОСОБА_1 земельні ділянки із кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0011 площею 1,2502 га, 3223155400:06:002:0012 площею 1,2000 га, 3223155400:06:002:0016 площею 1,6000 га, всього 4,0502 га загальною вартістю 22298,13 грн ,
- ОСОБА_4 земельну ділянку із кадастровим номером 3223155400:06:012:0010 загальною площею 0,5000 га вартістю 2752,72 грн.,
- ОСОБА_2 земельні ділянки з кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га, всього 2,2500 га загальною вартістю 12387,24 грн.,
- ОСОБА_3 земельні ділянки із кадастровими номерами: 3223155400:06:012:0007 загальною площею 1,6000 га, 3223155400:06:012:0009 загальною площею 0,4771 га, 3223155400:06:012:0012 загальною площею 1,6687 га, 3223155400:06:012:0010 загальною площею 0,4964.га, 3223155400:06:003:0093 загальною площею 0,8000 га, 3223155400:06:003:0099 загальною площею 1,2681 га, 3223155400:06:012:0018 загальною площею 1,0000 га, всього 7,3103 га загальною вартістю 40246,42 грн., та стягнути з відповідачів на користь прокуратури Київської області понесений судовий збір.
Обгрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013000000000148 від 23 січня 2013 року  за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 255 КК України. Під час проведення досудового розслідування установлено, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено наступні договори, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_18.:
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за №13171, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0008, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за №13176, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером 3223155400:06:003:0092, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за № 13186, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2000 га із кадастровим номером 3223155400:06:002:0012, та розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстрований в реєстрі за № 13181, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,6000 га із кадастровим номером 3223155400:06:002:0016, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
 - договір від 30 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за № 14207, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2502 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0011, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області.
На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 сформовано земельні ділянки із кадастровими номерами:
 3223155400:06:002:0012 загальною площею 1,2000 га, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не видавався; 
3223155400:06:002:0016 загальною площею 1,6000 га, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не видавався; 
3223155400:06:012:0011 загальною площею 1,2502 га та отримано державний акт на право власності на землю серії ЯЕ № 954897 від 02 листопада 2007 року . Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,2000 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,0000 га ОСОБА_1 були об`єднані та поділені.
Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№ 77792301, 77792327 від 05 січня 2017 року  ОСОБА_1 в подальшому відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га на користь Обслуговуючого кооперативу «Мирна поляна».
Після цього, Обслуговуючим кооперативом «Мирна поляна» відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га на користь ОСОБА_2 .. За  ОСОБА_2 зареєстровано право власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим 3223155400:06:012:0008 індексний номер 25368580 від 12 жовтня 2015 року , номер запису про право власності 11676867 від 12 жовтня 2015 року  та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим 3223155400:06:003:0092 індексний номер 24560866 від 18 вересня 2015 року , номер запису про право власності 11238912 від 14 вересня 2015 року ). Державні акти на право власності на вказані земельні ділянки не видавалися.
Крім того, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено наступні договори, які посвідчені нотаріусом Обухівського нотаріального округу ОСОБА_18.: - договір  від 23 жовтня 2007 року купівлі-продажу   земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,6000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0007, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області( реєстровий   № 13776);
- договір від 23 жовтня 2007 року  купівлі-продажу  земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,4771 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0009, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;(   реєстровий  № 13771).
- договір від 23 жовтня 2007 року  купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,6687 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0012, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;( реєстровий   № 13746),
- договір від 23 жовтня 2007року  купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,9964 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;( реєстровий  № 13761
- договір від 23 жовтня 2007 року купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0018, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області; (реєстровий  № 13766, )
- договір від 23 жовтня 2007 року  купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером 3223155400:06:003:0093, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області; (реєстровий   № 13756)
- договір від 23 жовтня 2007 року купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2681 га із кадастровим номером 3223155400:06:003:0099, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області. (реєстровий   № 13751).
На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 сформовано земельні ділянки із кадастровими номерами: 
3223155400:06:012:0007 загальною площею 1,6000 га,
 3223155400:06:012:0009 загальною площею 0,4771 га,
 3223155400:06:012:0012 загальною площею 1,6687 га, 
3223155400:06:012:0018 загальною площею 1,0000 га, 
3223155400:06:003:0093 загальною площею 0,8000 га, 
3223155400:06:003:0099 загальною площею 1,2681 га, 
3223155400:06:012:0010 загальною площею 0,9964 га.
Державні акти на право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_3 не видавалися, що підтверджується також відсутністю інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів вказаного нерухомого майна. У зв`язку з цим  земельні ділянки витребовуються у ОСОБА_3 як незаконно набуті.
 В подальшому , ОСОБА_3 ,за результатами поділу земельних ділянок , відчужено на користь ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 29 липня 2008 року  № 5202 (ВКМ № 601665) земельну ділянку з кадастровим №3223155400:06:012:0010 площею 0,5000 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є частиною  земельної ділянки площею 0,9964 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області. В подальшому, ОСОБА_4 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер 3223155400:06:012:0010 та 28 серпня 2008 року  отримано державний акт серії ЯЖ № 678169 на право власності на вказану земельну ділянку.
Під час проведення досудового розслідування установлені порушення вимог земельного та лісового законодавства при укладенні договорів купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , у зв`язку з чим вони є  недійсними. Як зазначено у договорах купівлі-продажу земельних ділянок, укладених між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , продавець є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності:
 серії ЯА №№ 864686, 864682, 864687 від 15 червня 2004 року ,
 серії ЯГ №№ 240319, 240321 від 15 червня 2004 року ,
серії ЯГ № 240324 від 11 червня 2004 року , 
серії ЯГ №  240323, 240320, 240322  від 14 червня 2004 року, 
серії ЯГ №  240325 від 11 червня 2004 року , 
серії ЯБ №№ 794449 від 15 червня 2004 року ,
серії ЯБ №  794106 від 18 червня 2004 року , виданих (яким органом в договорах не зазначено) на підставі договорів купівлі-продажу №№ 3016, 3018, 3014, 3012, 3010, 3024, 3028, 3026, 3020, 3022, 3030 від 05 квітня 2004 року  та № 3144 від 12 кітня 2004 року .  
 Під час розслідування кримінального провадження № 12013000000000148 від 23 січня 2013 року  установлено, що, вказані як підстава набуття ОСОБА_5 права власності на спірні земельні ділянки, договори купівлі-продажу в 2004 році останнім не укладались, що підтверджується протоколами допитів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18. , поданими нотаріусом ОСОБА_18. звітами про вчинені нотаріальні дії, а також вилученими під час досудового розслідування у ОСОБА_6 реєстрів вчинених нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_18. за період з 16 січня 2004 року  по 22 квітня 2004 року , які нібито були викрадені у останньої. 
Крім того, заявка на друк державних актів на право власності серії ЯА №№ 864686, 864682, 864687 від 15 червня 2004 року , серії ЯГ №№ 240319, 240321 від 15 червня 2004 року , серії  ЯГ №  240324 від 11 червня 2004 року ,серії ЯГ №  240323, 240320, 240322 від 14 червня 2004 року  серії ЯГ № 240325 від 11 червня 2004, серії ЯБ №№ 794449 від 15 червня 2004 року ,серії ЯБ №   794106 від 18 червня 2004 року  була подана Держкомземом України лише 02 вересня 2005 року , що вказує на неможливість їх видачі у 2004 році. Також установлено, що державні акти вказаної серії Головним управлінням Держкомзему у Київській області були видані на Управління земельних ресурсів у Миронівському районі за накладною № 141 від 22 грудня 2005 року . Миронівським відділом земельних ресурсів 14 липня 2006року  вказані бланки державних актів були передані Миронівському районному центру ДЗК на підставі накладної № 21. Звіти про використання Миронівським районним центром ДЗК вказаних бланків державних актів до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили, що підтверджується допитами співробітників. Згідно висновку комп`ютерно-технічної експертизи від 22 грудня 2016 року  №302/2, проведеної в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12013000000000148 від 23 січня 2013 року , встановлено факт внесення завідомо недостовірних відомостей у програмний комплекс «Кадастровий офіс» щодо вищевказаних земельних ділянок, які в дійсності не вилучалися із державної власності. Під час проведення досудового розслідування встановлено, що спірні земельні ділянки ніколи не знаходились в межах смт. Козин, а розташовані орієнтовно в 3 км від меж вказаного населеного пункту, що підтверджується інформацією Козинської селищної ради, схемою формування селищної ради та іншими графічними матеріалами. Водночас, спірні земельні ділянки в силу положень ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового Кодексу  України, відносились до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувались для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України. Так, згідно інформації ДП «Київське лісове господарство», викладеної в листі № 02-1008 від 30 листопада 2011 року  спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва, розміщені в кварталах 10,14,15,18,19,20,24 на території Козинської селищної ради.  Громадянин ОСОБА_5 не був власником земельних ділянок  на час укладення договорів купівлі-продажу від 10 жовтня 2007року , 23 жовтня 2007 року  та 30 жовтня 2007 року .Таким чином, земельні ділянки мають бути витребувані із незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Кабінету Міністрів України . 
 Представниками відповідача ОСОБА_13    до суду першої інстанції подано клопотання  про застосування строків позовної давності. У заяві зазначено , що прокурор був  обізнаний про  всі ці події протягом останніх 9,5 років , а відтак звернення його до суду із даним позовом у 2017 році  відбулося з пропущенням строків позовної давності . Питання щодо поновлення строків  прокурор  не  заявляв . ( т.2 а.с. 204 - -206) 
Представник  третьої особи ОСОБА_5 , разом із запереченням на позовну заяву , також подав заяву про застосування строків позовної давності. ( т.2 а.с.189-203) 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 жовтня 2017 року в задоволенні позову першого заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи Державне підприємство «Київське лісове господарство», Обслуговуючий кооператив «Мирна поляна», ОСОБА_5 про витребування земельних ділянок відмовлено.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач перший заступник прокурора Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Стягнути з відповідачів на рахунок прокуратури Київської області судові витрати.
При цьому зазначає, що позивачем не пропущено строк позовної давності, оскільки він почав свій відлік з моменту відкриття провадження у вказаній справі - 07 липня 2017 року та надіслання на адресу Кабінету Міністрів України копій позовної заяви прокурора зі встановленими порушеннями вимог земельного законодавства.
Відзив на апеляційну скаргу  подав  представник відповідача ОСОБА_13 - адвокат Шеховцов О.Д.  ( т.3 а.с. 137-192). 
Постановою Апеляційного суду Київської області від 20 березня 2018 року  рішення суду першої інстанції залишено без змін.  
Постановою Верховного Суду  від  11 червня  2020 року постанову Апеляційного  суду Київської області від 20 березня 2018 року скасовано ,  справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.    
У постанові зазначено , що  для застосування  позовної давності  за заявою сторони у спорі , суд має  дослідити  питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те чи  спливла позовна давність до відповідних вимог . При цьому зазначив , що такі заяви подали лише відповідач ОСОБА_13 , та третя особа ОСОБА_5 .  Крім того , як зазначено у постанові,  при новому розгляді підлягають перевірці  доводи учасників справи щодо відсутності  у прокурора  повноважень на подання позову  в інтересах КМ України.
     Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
    Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України  апелянт та інші особи, які приймають  участь у справі    були своєчасно  повідомлені про день та час розгляду справи  на  20 серпня 2020 року,  24 вересня 2020 року , 20 жовтня 2020 року , 03 грудня 2020 року, 15 грудня 2020 року,  за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, та шляхом розміщення  оголошення  на сайті Київського  апеляційного суду . Представник позивача та представники відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_13 , третьої ОСОБА_5    приймали участь у розгляді справи апеляційним судом . 
Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження , причини неявки в судове засідання  від  інших  осіб , які приймають участь у справі  до апеляційного суду  не надходило, а тому  вважати  причини  неявки  осіб , які приймають участь у справі   до суду поважними ,  відсутні. 
Відповідно до ст. 372 ЦПК України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.  Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Під час розгляду справи  у суді апеляційної інстанції, представник  відповідача ОСОБА_4 заявив клопотання про закриття провадження у справі, посилаючись на наявність  рішення, яке набрало законної сили, з приводу спору  між тими самими сторонами  , про той самий предмет, з тих самих підстав.
 Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.   Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
    Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
    Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
     Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Апеляційна скарга  підлягає задоволенню частково  з таких   підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 січня 2013 року головним слідчим управлінням Генеральної прокуратури України було порушено кримінальне провадження №12013000000000148  за ознаками злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 4 ст. 190, ч. З ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366, ч. 1 ст. 255 КК України.
 Між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено наступні договори, які посвідчені приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу ОСОБА_18.:
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за №13171, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0008, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за №13176, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером 3223155400:06:003:0092, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за № 13186, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2000 га із кадастровим номером 3223155400:06:002:0012, та розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
- договір від 10 жовтня 2007 року , який зареєстрований в реєстрі за № 13181, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,6000 га із кадастровим номером 3223155400:06:002:0016, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;
 - договір від 30 жовтня 2007 року , який зареєстровано в реєстрі за № 14207, купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2502 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0011, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області. Відповідно до умов вказаних договорів ,  ОСОБА_5 отримав  від ОСОБА_1  грошові кошти за земельні ділянки.  
На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_1 сформовано земельні ділянки із кадастровими номерами:
 3223155400:06:002:0012 загальною площею 1,2000 га, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не видавався; 
3223155400:06:002:0016 загальною площею 1,6000 га, державний акт на право власності на вказану земельну ділянку не видавався; 
3223155400:06:012:0011 загальною площею 1,2502 га та отримано державний акт на право власності на землю серії ЯЕ № 954897 від 02 листопада 2007 року з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд,. Земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,2000 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,0000 га ОСОБА_1 були об`єднані та поділені. 
Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№ 77792301, 77792327 від 05 січня 2017 року  ОСОБА_1 в подальшому відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га на користь Обслуговуючого кооперативу «Мирна поляна».
Після цього, Обслуговуючим кооперативом «Мирна поляна» відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га на користь ОСОБА_2 .. За  ОСОБА_2 зареєстровано право власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим 3223155400:06:012:0008 індексний номер 25368580 від 12 жовтня 2015 року , номер запису про право власності 11676867 від 12 жовтня 2015 року  та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим 3223155400:06:003:0092 індексний номер 24560866 від 18 вересня 2015 року , номер запису про право власності 11238912 від 14 вересня 2015 року ). Державні акти на право власності на вказані земельні ділянки не видавалися.
Крім того, між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено наступні договори, які посвідчені нотаріусом Обухівського нотаріального округу ОСОБА_18.: - договір  від 23 жовтня 2007 року купівлі-продажу   земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,6000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0007, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області( реєстровий   № 13776);
- договір від 23 жовтня 2007 року  купівлі-продажу  земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,4771 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0009, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;(   реєстровий  № 13771).
- договір від 23 жовтня 2007 року  купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,6687 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0012, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;( реєстровий   № 13746),
- договір від 23 жовтня 2007року  купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,9964 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області;( реєстровий  № 13761
- договір від 23 жовтня 2007 року купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,0000 га із кадастровим номером 3223155400:06:012:0018, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області; (реєстровий  № 13766, )
- договір від 23 жовтня 2007 року  купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 0,8000 га із кадастровим номером 3223155400:06:003:0093, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області; (реєстровий   № 13756)
- договір від 23 жовтня 2007 року купівлі-продажу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд загальною площею 1,2681 га із кадастровим номером 3223155400:06:003:0099, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області. (реєстровий   № 13751).
На підставі вказаних договорів купівлі-продажу ОСОБА_3 за земельні ділянки   сплачені грошові кошти  ОСОБА_5 , і в подальшому  сформовано земельні ділянки із кадастровими номерами: 
3223155400:06:012:0007 загальною площею 1,6000 га,
 3223155400:06:012:0009 загальною площею 0,4771 га,
 3223155400:06:012:0012 загальною площею 1,6687 га, 
3223155400:06:012:0018 загальною площею 1,0000 га, 
3223155400:06:003:0093 загальною площею 0,8000 га, 
3223155400:06:003:0099 загальною площею 1,2681 га, 
3223155400:06:012:0010 загальною площею 0,9964 га.
Державні акти на право власності на вказані земельні ділянки ОСОБА_3 не видавалися, що підтверджується також відсутністю інформації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів вказаного нерухомого майна.
 В подальшому , ОСОБА_3 ,за результатами поділу земельних ділянок , відчужено на користь ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 29 липня 2008 року  № 5202 (ВКМ № 601665) земельну ділянку з кадастровим №3223155400:06:012:0010 площею 0,5000 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є частиною  земельної ділянки площею 0,9964 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області. В подальшому, ОСОБА_4 сформовано земельну ділянку загальною площею 0,5000 га, якій присвоєно кадастровий номер 3223155400:06:012:0010 та 28 серпня 2008 року  отримано державний акт серії ЯЖ № 678169 на право власності на вказану земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №№ 77792301, 77792327 від 05 січня 2017 року  ОСОБА_1 в подальшому відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га на користь Обслуговуючого кооперативу «Мирна поляна». Після цього, Обслуговуючим кооперативом «Мирна поляна» відчужено земельні ділянки з кадастровими номерами 3223155400:06:012:0008 площею 1,0500 га, 3223155400:06:003:0092 площею 1,2000 га на користь ОСОБА_2 , за якою зареєстровано право власності (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим 3223155400:06:012:0008 індексний номер 25368580 від 12 жовтня 2015 року , номер запису про право власності 11676867 від 12 жовтня 2015 року  та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку з кадастровим 3223155400:06:003:0092 індексний номер 24560866 від 18 вересня 2015 року , номер запису про право власності 11238912 від 14 вересня 2015 року ).
Як вбачається з договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок, укладених між ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 , між ОСОБА_5 , та ОСОБА_3 продавець є власником земельних ділянок на підставі державних актів на право власності серії ЯА №№ 864686, 864682, 864687 від 15 червня 2004 року , серії ЯГ №№ 240319, 240321 від 15 червня 2004 року , серії  ЯГ №  240324 від 11 червня 2004 року ,серії ЯГ №  240323, 240320, 240322 від 14 червня 2004 року  серії ЯГ № 240325 від 11 червня 2004, серії ЯБ №№ 794449 від 15 червня 2004 року ,серії ЯБ №   794106 від 18 червня 2004 року ,  яким органом  видані акти  в договорах не зазначено, на підставі договорів купівлі-продажу №№ 3016, 3018, 3014, 3012, 3010, 3024, 3028, 3026, 3020, 3022, 3030 від 05 квітня 2004 року  та № 3144 від 12 квітня 2004 року .
 Відповідно  до  протоколів допиту ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_18. , поданими нотаріусом ОСОБА_18. звітами про вчинені нотаріальні дії, та реєстрів вчинених нотаріальних дій нотаріуса ОСОБА_18. за період з 16 січня 2004 року  по 22 квітня 2004 року,встановлено ,що  вказані договори купівлі-продажу в 2004 році як підстава набуття ОСОБА_5 права власності на спірні земельні ділянки не укладались.
Відповідно до листа ГУ Держкомзему у Київській області №07-03-1/1842 від 30 січня 2012 року встановлено, що державні акти на право власності на землю серії ЯА №№ 864686, 864682, 864687 від 15 червня 2004 року , серії ЯГ №№ 240319, 240321 від 15 червня 2004 року , серії  ЯГ №  240324 від 11 червня 2004 року ,серії ЯГ №  240323, 240320, 240322 від 14 червня 2004 року  серії ЯГ № 240325 від 11 червня 2004, серії ЯБ №№ 794449 від 15 червня 2004 року ,серії ЯБ №   794106 від 18 червня 2004 року Головним управлінням Держкомзему у Київській області були видані на Управління земельних ресурсів у Миронівському районі за накладною № 141 від 22 грудня 2005 року , а заявка на друк вказаних  державних актів на право власності на землю  була подана Держкомземом України лише 02 вересня 2005 року , що свідчить про неможливість їх видачі у 2004 році.
Також, з протоколів допиту співробітників Миронівського відділу земельних ресурсів, встановлено, що Миронівським відділом земельних ресурсів 14 липня 2006 року  вказані бланки державних актів були передані Миронівському районному центру ДЗК на підставі накладної № 21. Звіти про використання Миронівським районним центром ДЗК вказаних бланків державних актів до Миронівського відділу земельних ресурсів не надходили.
Відповідно до інформації Козинської селищної ради, схеми формування селищної ради та графічних матеріалів, встановлено, що спірні земельні ділянки ніколи не знаходились в межах смт. Козин, а розташовані орієнтовно в 3 км від меж вказаного населеного пункту.
Відповідно до листа № 02-1008 від 30 листопада 2011 року  ДП «Київське лісове господарство», зазначається, що спірні земельні ділянки відносяться до земель лісового фонду Козинського лісництва (планшет № 1), розміщені в кварталах  НОМЕР_1 ,  НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ,  НОМЕР_6 ,  НОМЕР_7 на території Козинської селищної ради.
Згідно ст. 131 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.
Статтею 125 Земельного Кодексу  України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу  України, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених ч.2 цієї статті.
Відповідно до положень статті 20 Земельного кодексу України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення;
е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. (стаття 19 Земельного Кодексу  України).
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання у власність або користування.
Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів, регулюються Земельним кодексом України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті 3 ЗК України).
Частиною  другою статті 1 Лісового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцем розташування виконують водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах.
До земель державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом (пункт "ґ" частини четвертої
статті 84 Земельного Кодексу  України).
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 Лісового Кодексу України, стаття 55 Земельного Кодексу  України).
У статті 7 ЛК України закріплено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України. Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. Суб`єктами права власності на ліси є держава, територіальні громади, громадяни та юридичні особи.
Повноваження Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин визначені статтею 27 Лісового Кодексу  України.
Статтею 13 ЗК України передбачено, що саме до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.
У    даній справі встановлено, що спірні земельні ділянки є землями лісового фонду та віднесені до категорії лісогосподарського призначення.
Відповідно до частини п`ятої статті 149 Земельного Кодексу  України районні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для: а) сільськогосподарського використання; б) ведення водного господарства, крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті;
в) будівництва об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням жителів територіальної громади району (шкіл, лікарень, підприємств торгівлі тощо), крім випадків, визначених частиною дев`ятою цієї статті.
Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, зокрема, ліси площею
понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою ? восьмою цієї статті, та у випадках, визначених         статтею 150 ЗК України (частина дев`ята статті 149 ЗК України).
Заволодіння громадянами та юридичними особами землями, на які поширюється чітка заборона на передання їх у приватну власність, з метою будівництва й обслуговування індивідуального житлового будинку та господарських споруд всупереч вимогам Земельного Кодексу  України та Лісового Кодексу  України є неможливим (аналогічні висновки Великою Палатою Верховного Суду сформульовано у постановах від 28 листопада 2018 року ( справа № 504/2864/13-ц, від 12 червня 2019 року , справа № 487/10128/14-ц  щодо земель водного фонду).
У спорах стосовно прибережних захисних смуг, земель лісогосподарського призначення, інших земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, держава, втручаючись у право приватних осіб на мирне володіння відповідними земельними ділянками, захищає загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України).           Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункт «а» частини першої статті 91 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (пункт 127 постанови Великої Палати Верховного Суду  від 07 листопада 2018 року  у справі № 488/5027/14-ц, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі   № 488/6211/14-ц, пункт 148 постанови Великої Палати Верховного Суду               від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16, пункт 53 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц, пункт 117 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня  2019 року у справі № 487/10128/14-ц).
Заволодіння приватними особами земельними ділянками, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, всупереч чинному законодавству, зокрема без належного дозволу уповноваженого на те органу, може зумовлювати конфлікт між гарантованим статтею 1 Першого протоколу до Конвенції правом цих осіб мирно володіти майном і правами інших осіб та всього суспільства на безпечне довкілля, особливо коли в силу об`єктивних, видимих природних властивостей земельної ділянки відповідачі, проявивши розумну обачність, могли та повинні були знати про те, що спірні земельні ділянки належать до земель лісогосподарського призначення (близькі за змістом висновки висловлені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц, від 30 травня 2018 року у  справі № 469/1393/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі 183/1617/16).
Звернення прокурора з вимогою про витребування земельних ділянок із володіння відповідачів у цій справі спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності під час вирішення суспільно важливого та соціально значущого питання - розпорядження землями лісогосподарського призначення, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісових ресурсів, як джерела задоволення потреб суспільства в них.
  Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння   (стаття 387 Цивільного кодексу України) та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 152 ЗК України). Наведені способи захисту реалізуються шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно .
Власник земельної ділянки може вимагати, зокрема, усунення  будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою (частина друга               статті 152 ЗК України) .
Згідно п. 2 ст. 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.
Пунктом 5 Прикінцевих положень ЛК України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу УІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.
Відповідно до ч. 5 ст. 116 Земельного кодексу України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Частиною 9 ст. 149 Земельного кодексу України визначено, що Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, - ріллю, багаторічні насадження для несільськогосподарських потреб, ліси площею понад 1 гектар для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного призначення, крім випадків, визначених частинами п`ятою - восьмою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 150 цього Кодексу.
Отже, рішення про вилучення та розпорядження спірними земельними ділянками лісогосподарського призначення має право приймати лише Кабінет Міністрів України, відповідно до положень ст.ст. 122, 149 Земельного кодексу України.
 Відповідно до ст. 21 Земельного кодексу України, порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою визнання ними угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації них ділянок або визнання реєстрації недійсною.
Частиною 2 ст. 373 ЦК України передбачено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право   на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), відповідно до якої кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Статтею 1 Першого протоколу гарантується захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
З огляду на вимоги закону та встановлені у справі обставини, суд першої інстанції зробив правильний висновок , що спірні земельні ділянки відносяться до лісових земельних ділянок, і ці земельні ділянки вибули з державної власності всупереч законодавству та волі держави в особі уповноваженого на те органу, що у свою чергу свідчить про порушення прав держави і необхідність їх захисту у обраний прокурором спосіб.
Крім того, витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідачів на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм ст. 153 Земельного кодексу України, ст. 387 Цивільного кодексу України у зв`язку із виявленням порушень вимог Лісового кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності; офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.
Також варто зауважити, що Стокгольмська Декларація, прийнята у 1972 році на Конференції Організації Об`єднаних Націй з навколишнього довкілля сформулювала принцип про те, що «Людина має основне право на свободу, рівність і сприятливі умови життя в довкіллі, якість якого дозволяє вести гідне і процвітаюче життя, вона несе головну відповідальність за охорону і поліпшення довкілля на благо нинішнього і майбутніх поколінь». «Збереження і покращення якості оточуючого людину середовища є важливою проблемою, яка впливає на добробут народів та економічний розвиток усіх держав світу, це вираз волі народів усього світу і обов`язок урядів усіх держав».
Орхуська Конвенція про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, була погоджена Європейською економічною комісією ООН у 1998 році. Конвенція ратифікована у 40 країнах та Євросоюзом. Цей міжнародний договір визнає право «кожної людини нинішнього та прийдешніх поколінь на життя в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров`я та добробуту».
Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950) не містить екологічних прав. Але рішення Європейського суду формують судову практику, відповідно до якої визнається, що забруднення навколишнього середовища є причиною порушення основних прав громадян, як право на життя, на повагу до приватного та сімейного життя.
Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 27 листопада 2007 року у справі «Хаммер проти Бельгії» суд вирішив, що не зважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов`язані діяти з метою захисту навколишнього середовища. Оскільки ліси є невід`ємним елементом екосистеми, незаконне відчуження земель лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.
За таких обставин у справі, «суспільним», «публічним» інтересом звернення прокурора Київської області до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідачів є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та отримання у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року ( справа №6-2510цс15), яка згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Такі висновки  суду ґрунтуються на нормах діючого законодавства .
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.
Такі випадки передбачені, зокрема, ст. ст. 20, 33, 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ст. 56 ЦПК України, відповідно до якої прокурор може звертатися до суду із заявою про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або держави чи суспільних інтересів.
Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» встановлено, що представництво прокуратурою інтересів держави в суді полягає у здійсненні  прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів держави у випадках, передбачених законом.
Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози  порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються  у  відносинах між ними або з державою.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року  № 3-рп/99 у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст. 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах.
Під поняттям «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні  функції у спірних відносинах», потрібно розуміти орган державної влади чи  орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
Таким чином, по цій справі прокурор має достатні повноваження для самостійного визначення осіб, в інтересах яких пред`явлено позов, однак при розгляді справи він повинен відповідно до вимог ст.81 ЦПК України довести зазначені у позові обставини порушення інтересів держави та те, що у фактичних правовідносинах саме ці особи є органами, уповноваженими державою здійснювати відповідні  функції у спірних відносинах.
Слід зазначити , що відповідачі у даній справі  апеляційні скарги не подавали, і  будь-яких доводів , заперечень проти  наявності у прокурора повноважень  щодо  пред`явлення  позову в інтересах КМ України  не  заявляли у суді першої інстанції     
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки  .  Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ст. 257 , частина перша статті 261 ЦК України).
У передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. За загальним правилом позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок сформульований у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справах № 369/6892/15-ц і № 469/1203/15-ц).
У постанові від 20 червня 2018 року у справі № 697/2751/14-ц, зважаючи на її обставини, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що для вирішення питання про дотримання строку звернення до суду за захистом прав, суд має встановити, коли прокурор довідався чи міг довідатися про порушення інтересів держави. Вказаний висновок Велика Палата Верховного Суду конкретизувала у пункті 48 постанови від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17, зазначивши, що позовна давність починає обчислюватися з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, у таких випадках: 1) прокурор, який звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, довідався чи мав об`єктивну можливість довідатися (під час кримінального провадження, прокурорської перевірки тощо) про порушення або загрозу порушення таких інтересів чи про особу, яка їх порушила або може порушити, раніше, ніж орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) прокурор звертається до суду у разі порушення або загрози порушення інтересів держави за відсутності відповідного органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження щодо захисту таких інтересів.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Подібні положення містились у статтях 10, 60, 212 ЦПК України, 2004 року, у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції.
Суд першої інстанції відмовляючи у позові  правильно обгрунтовав свої висновки тим, що при укладенні договорів купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 були допущені порушення вимог земельного та лісового законодавства, оскільки ОСОБА_5 на час укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок не був їх власником. Вказані обставини  підтверджуються наданими прокурором належними та допустимими доказами. Крім того, районний суд дійшов висновку про те, що при набутті відповідачами права власності на спірні земельні ділянки змінено їхнє цільове призначення  , що відбулось з порушенням частини першої статті 20 та статті 207 Земельного Кодексу  України, а саме - без прийняття компетентним органом відповідного рішення, за відсутності згоди спеціально уповноваженого органу у сфері лісових ресурсів та без нарахування і сплати втрат лісогосподарського виробництва у зв`язку з вилученням лісових земель для нелісогосподарських потреб. Дійшовши  висновку   про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності, в межах якого прокурор або Кабінет Міністрів України могли звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права,  суд  правильно вважав ,що  перебіг строку позовної давності почався з часу укладення договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок, тобто з 10 жовтня 2007 року, оскільки прокурор та Кабінет Міністрів України як суб`єкти владних повноважень знали про зазначені договори, державні акти на право власності на землю та про необхідність у витребуванні майна, або могли довідатися у 2008 році під час порушення прокуратурою Київської області кримінальної справи за фактом службового підроблення державних актів на право власності на земельні ділянки у межах Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 366 КК України, в якій розслідувались факти придбання ОСОБА_3 спірних земельних ділянок.
 Разом з тим , суд першої інстанції не врахував ту обставину , що  для застосування  позовної давності  за заявою сторони у спорі , суд має  дослідити  питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те чи  спливла позовна давність до відповідних вимог , і не врахував ,що такі заяви подали лише відповідач ОСОБА_13 , та третя особа ОСОБА_5 . За таких обставин  застосування  строків позовної  давності до вимог  в частині    позову до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не відповідає  вимогам законодавства , рішення в цій частині    підлягає скасуванню, з ухваленням рішення про витребування земельних ділянок  у ОСОБА_1 -
- земельну ділянку  з кадастровим номером  3223155400:06:012:0011  площею  1,2502 га  з цільовим призначенням  для будівництва  та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області , 
-земельну  ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:002:0012  площею  1,2000  га  з цільовим призначенням  для будівництва  та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області  ;
-земельну ділянку з кадастровим номером  3223155400:06:002:0016  площею  1,6000 га  з цільовим призначенням  для будівництва  та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області , 
У ОСОБА_2   земельну ділянку з кадастровим номером  3223155400:06:012:0008  площею  1,0500 га  з цільовим призначенням  для будівництва  та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області , 
-земельну ділянку з кадастровим номером  3223155400:06:003:0092  площею  1,2000 га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області.
 Клопотання  представника  відповідача  ОСОБА_4   адвоката  Тищенка А.П. щодо закриття  провадження у справі в частині вимог до відповідача ОСОБА_4 , підлягає задоволенню. 
Так, рішенням Обухівського районного суду Київської області від  09 липня 2019 року  відмовлено у задоволенні  позову  заступника  прокурора Київської області  інтересах  держави в особі  Кабінету Міністрів України, ДП «Київське лісове господарство»  до ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_15 ,  треті особи ОСОБА_16 , ОСОБА_17 про визнання недійсними державних актів, витребування  земельних ділянок із чужого незаконного володіння.  Постановою  Київського апеляційного суду  від 02 грудня 2020 року  залишено без змін рішення суду першої інстанції. Рішення  набрало  законної сили.  Предметом спору  в обох справах є витребування земельної ділянки  з кадастровим номером  з кадастровим №3223155400:06:012:0010 площею 0,5000 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що є частиною  земельної ділянки площею 0,9964 га з кадастровим номером 3223155400:06:012:0010, яка розташована в смт. Козин Обухівського району Київської області. Враховуючи, що  є рішення, яке набрало законної сили  і постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет  і з тих самих підстав, рішення в частині вимог  до ОСОБА_4 в даній справи  підлягає скасуванню, і провадження у справі слід закрити.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України  із відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2    підлягає  стягненню судовий  на користь позивача.  
Керуючись ст. ст.  365, 367,369,374,376,381 - 384  ЦПК України, суд, -
 
                                                                     П о с т а н о в и в   :
 
Апеляційну  скаргу Першого заступника Прокурора Київської області задовольнити частково.
Рішення   Обухівського районного суду Київської області  від 31 жовтня  2017 року  в частині відмови у задоволенні вимог про витребування земельних ділянок у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4    скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Витребувати  у ОСОБА_1 :
- земельну ділянку  з кадастровим номером  3223155400:06:012:0011  площею  1,2502 га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області , 
-земельну  ділянку з кадастровим номером 3223155400:06:002:0012  площею  1,2000  га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області;
-земельну ділянку з кадастровим номером  3223155400:06:002:0016  площею  1,6000 га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд , розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області. 
Витребувати  у ОСОБА_2 :
-  земельну ділянку з кадастровим номером  3223155400:06:012:0008  площею  1,0500 га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, розташовану в смт Козин  Обухівського району, Київської області; 
-земельну ділянку з кадастровим номером  3223155400:06:003:0092  площею  1,2000 га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, розташовану в смт Козин  Обухівського району , Київської області.
В частині вимог Першого заступника  прокурора  Київської області в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів  Українидо  ОСОБА_4   про витребування  земельної ділянки з кадастровим номером  3223155400:06:012:0010  площею  0,5000 га  з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку,господарських будівель і споруд, розташовану в смт Козин  Обухівського району, Київської області - провадження закрити. 
В  частини відмови у витребуванні земельних ділянок у ОСОБА_3    рішення залишити без змін.
 Стягнути на користь Київської обласної прокуратури (адреса: 01601, м. Київ,  бульвар Л.Українки 27/2 , КОД ЕДРПОУ  02909996)   з  ОСОБА_1 (адреса:  АДРЕСА_1 )  судовий збір  в сумі   44 311, 24  грн,  з ОСОБА_2  (адреса: АДРЕСА_2 )  судовий збір  в сумі  29 540,83 грн.
Постанова  суду апеляційної інстанції   набирає законної сили з  дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення , а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо  до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст судового рішення виготовлений 18 грудня 2020 року.
          
Головуючий 
 
Судді