ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 608/2006/19	Головуючий у 1-й інстанції Запорожець Л.М. 	
Провадження № 22-ц/817/903/20 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Міщій О. Я., Шевчук Г. М., 
з участю секретаря - Панькевич Т.І. 
за участю секретаря - Панькевич Т.І.,
апелянта - ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 608/2006/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року, ухваленого суддею Запорожець Л.М., повний текст якого складено 31 січня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування заявлених вимог позивачі посилалися на те, що 21 жовтня 2016 року біля 16 години 00 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним трактором Т-25 «Владимировец» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із номером кузова № НОМЕР_2 , 1986 року випуску, із під`єднаним до нього одноосним причепом без реєстраційного номера, здійснив наїзд на їх батька та дідуся - ОСОБА_7 , 1949 року народження, з яким вони проживали однією сім`єю в АДРЕСА_1 . Внаслідок наїзду трактором під керуванням відповідача ОСОБА_1 на ОСОБА_7 йому було спричинено тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Чортківської ЦКРЛ останній помер. Вказаним злочином, позивачам, як сину та онукові, відповідачем по справі було спричинено моральну шкоду, яка виразилась у душевних переживаннях та стражданнях з приводу втрати рідної людини, яка була підтримкою та опорою в житті. В добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, яку обіцяв відповідач відшкодувати під час розгляду кримінального провадження, не бажає, тому позивачі вимушені звернутись до суду з вказаним позовом.
Враховуючи наведене, просили стягнути моральну шкоду спричинену відповідачем ОСОБА_1 у розмірі по 75000 грн. кожному.
Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду, заподіяну смертю його батька в сумі 30000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну смертю його дідуся в сумі 20000 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачі не надали суду жодних доказів про вплив психотравмуючих факторів та перенесення моральних страждань, душевних страждань, їх глибину та тривалість. Зазначає, що ДТП відбулось за відсутності порушень ПДР.
Враховуючи наведене, просить рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_3 скасувати повністю, а в частині позовних вимог ОСОБА_4 скасувати частково.
Відзив на апеляційну скаргу від учасників по справі не надходив.
В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені в ній.
Інші учасники в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про день і час слухання справи.
Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області (а.с.19).
Згідно вироку Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2018 року встановлено, що 21 жовтня 2016 року біля 16 години 00 хвилин водій ОСОБА_1 , керуючи технічно справним трактором Т-25 «Владимировец» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із номером кузова № НОМЕР_2 , 1986 року випуску, із під`єднаним до нього одноосним причепом без реєстраційного номера, що знаходився у складському приміщенні ПАП «Білобожницьке», що по вул. Шевченка, 132, с. Білобожниця Чортківського району Тернопільської області, розпочав на ньому рух заднім ходом. Перед початком руху ОСОБА_1 не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, а під час руху заднім ходом із швидкістю біля 1.5 км/год. не був достатньо уважний, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на зміну, чим порушив вимоги пунктів 1.5 ч. 1, 2.3 (б, д), 10.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року із послідуючими змінами та доповненнями (далі ПДР України), які зобов`язували його не створювати своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Так, рухаючись заднім ходом, ОСОБА_1 в порушення вимог п. 10.9 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху не звернувся за допомогою до інших осіб, хоча мав таку можливість, створивши при цьому небезпеку чи перешкоду іншим учасникам руху. В цей час складським приміщенням, позаду трактора у попутному йому напрямку рухався пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав в с.Білобожниця Чортківського району Тернопільської області. Маючи об`єктивну можливість завчасно виявити пішохода, який рухається в межах траєкторії руху трактора, водій ОСОБА_1 не вжив своєчасно заходів до зупинки керованого ним транспортного засобу, чим порушив ще й вимоги п. 12.3 ПДР України. Внаслідок порушення вказаних пунктів ПДР України, ОСОБА_1 не забезпечив безпеку дорожнього руху та під час руху заднім ходом, допустив наїзд задньою частиною приєднаного причепа до керованого трактора Т-25 «Владимировец» на пішохода ОСОБА_7 . У результаті вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, а саме: закриту травму живота у вигляді розриву селезінки, множинні розриви тонкого кишківника, розриви брижі тонкого кишківника, обширна очеревинна гематома; відкритий уламковий перелом крила правої здухвинної кістки, перелом правої лобкової та правої сідничних кісток, розриви обох здухвинно-крижових зчленувань, переломи 5, 6, 7, 8, 9 лівих ребер; рана, садна та синець на тулубі, садна на правій руці та обох ногах, від яких ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Чортківської ЦКРЛ помер.
ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки та звільнено від призначеного покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році» (а.с.9-11).
Вказаний вирок суду набрав законної сили 03 квітня 2018 року.
ОСОБА_7 був рідним батьком ОСОБА_3 та дідусем ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвами про народження позивачів серії НОМЕР_4 та НОМЕР_5 , а також довідкою № 440 від 11 березня 2019 року, виданою Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області та вони проживали однією сім`єю (а.с.13-14).
Згідно довідки Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 09 листопада 2016 року № 614 вбачається, що ОСОБА_3 похоронив свого батька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).
З довідки Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 11 березня 2019 року №440 вбачається, що в с.Білобожниця Чортківського району з 1975 року по день смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) проживав і був зареєстрований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На день смерті склад сім`ї був наступним:
- дружина - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
- донька - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (не проживає);
- онук - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;
- донька - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (не проживає);
- син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.17).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
У відповідності до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом частин першої, другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, в тому числі завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (частина друга статті 1167 ЦК України).
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Згідно з частиною шостою статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2018 року у кримінальній справі №608/1528/17, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Згідно ст. 75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 2 роки та звільнено від призначеного покарання на підставі п. «є» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».
Встановивши вказані обставини, апеляційний суд звертає увагу, що внаслідок ДТП, яка сталася через неправомірні дії ОСОБА_1 , у результаті якої ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження та помер, позивачам спричинено душевні страждання.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 втратили рідну людину, батька та дідуся, якого любили і поважали, який був опорою та підтримкою в їх житті. Після такої втрати, було порушено звичайний для них спосіб життя, а втрата близької людини вимагала та в даний час вимагає додаткових зусиль для організації життя, оскільки померлий, за життя, підтримував їх у всьому, був батьком для ОСОБА_3 та дідусем, для ОСОБА_4 , (який виріс в сім"ї бабусі та дідуся, оскільки мати відмовилась від нього), і вони переносять і до теперішнього часу нервові потрясіння та душевні страждання через його втрату.
Безпідставними є доводи апелянта про те, що ДТП відбулась за відсутності порушень ПДР ОСОБА_1 , оскільки вказане спростовується вироком Чортківського районного суду Тернопільської області від 02 березня 2018 року у кримінальній справі №608/1528/17, яким ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.
Колегія суддів не бере до уваги пояснення апелянта, що ОСОБА_3 не проживав разом з померлим ОСОБА_7 , оскільки протилежене вбачається із довідки Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 11 березня 2019 року № 440 та копії паспорта ОСОБА_3 .
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що позивачі ОСОБА_3 , як син покійного ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , як внук покійного ОСОБА_7 , які на день смерті ОСОБА_7 були членами сім`ї (близькими родичами) покійного, мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю їх батька та дідуся.
Згідно з ч.1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Колегія суддів критично оцінює твердження апелянта, що смерть людини є важким травмуючим фактором, але у житті людини духовні цінності стали іншими.
Також колегія суддів погоджується з розміром морально шкоди, визначеним судом першої інстанції, який, на думку колегії суддів, визначено судом першої інстанції з урахуванням роз`яснень, наведених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, з подальшими змінами, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин, у зв`язку із чим доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Моральні страждання, які переживають діти та внуки із втратою батька та дідуся, не залежать від наявності або відсутності від померлого матеріальних благ, жодним чином не впливає на перенесені страждання через втрату близької, рідної, кровного споріднення людини. Втрата завжди спричиняє відчай ніколи більше не побачити батька та дідуся, страждання, та відчай безповоротності втрати.
Здоров`я та життя людини є найвищою цінністю людства, тому винні дії відповідача, що стали причиною загибелі ОСОБА_7 , є правовою підставою для відшкодування моральної шкоди позивачам, розмір якої судом першої інстанції визначений з урахуванням усіх обставин. Визначений розмір є співмірним із завданою шкодою, відповідає засадам розумності та виваженості.
У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зодовольняючи позов частково, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 24 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Дата складення повного тексту постанови - 16 листопада 2020 року.

Головуючий 
Судді