Справа № 466/8736/17                                        Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І. 
Провадження № 22-ц/811/241/19                                Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А. 
Категорія:29

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого-судді: Левика Я.А.,
суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
секретар: Бадівська О.О.,

за участі в судовому засіданні представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідачок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Баєвої О.І. від 11 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними - відмовлено за безпідставністю.
Дане рішення оскаржив ОСОБА_1 .
В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та прийняти постанову, якою позов задоволити. Вважає рішення таким, що не відповідає вимогам закону та було прийняте з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що судом у рішенні було невірно зазначено, що спірні договори були укладені відповідачами у день відкриття провадження у справі за його позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно. Звертає увагу на те, що судом було відмовлено у призначенні експертизи,чим позбавлено його права на захист його порушених прав та законних інтересів. Зазначає, що відповідачі за спільною змовою сфальсифікували спірні договори та єдиним доказом, який би міг спростувати сфальсифіковані відповідачами доказами у наявній ситуації є лише експертиза.
В судове засідання окрім представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , відповідачок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , решта учасників справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності (відсутності їх представників) зважаючи на те, що учасники справи повідомлялись про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також те, що інтереси позивача у судову засіданні захищав представник, а відповідачем ОСОБА_5 було подано відзив на апеляційну скаргу, а також ряд пояснень, заперечень, скарг, заяв, тощо із викладенням своєї позиції стосовно ходу розгляду справи та суті розгляду.
Окремо, слід вказати і про те, що ОСОБА_5 був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи за вказаною ним у письмових заявах адресою, а саме конверт з повісткою надісланою ОСОБА_5 повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що слід вважати належним повідомленням відповідача. Заяв про зміну місця проживання відповідач ОСОБА_5 до суду не подавав. Крім цього, зважаючи і на те, що судова повістка направлялась йому за адресою, вказаною ним в усіх заявах та клопотаннях та така є адресою місця реєстрації відповідача.
Окрім цього, в день судового засідання ОСОБА_5 разом з іншими відповідачами було подано до суду заяву про відвід, пояснення та клопотання, що додатково свідчить про те, що такий учасник був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання апеляційної скарги, відповідачок - в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви учасників справи в межах доводів позовної заяви, відзиву на позовну заяву,  апеляційної скарги, відзиву на неї, а також ряду усних та письмових заяв, пояснень, скарг, тощо учасників справи у судах обох інстанцій, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5, ч.1 ст. 5, ч. 1 ст. 13, ст.ст. 81, 89, ч. 1 ст.141 ЦПК України, ч. 2 ст. 11, ст. ЦП202, ч. 1 ст. 203,  ст.ст. 215 - 235, 16 ЦК України та відмовляючи в задоволенні позову, - виходив з того, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 були укладені договори дарування грошових коштів, а саме: 24.04.2014р., 29.05.2014р., 03.06.2014р., 26.06.2014р., 02.07.2014р., 30.07.2014р., 05.08.2014р., 21.08.2014р., 04.12.2014р., 21.01.2015р, 27.01.2016р. Відповідно до умов договору, укладеного 24.04.2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору від 29.05.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2580 доларів США, що станом на 29.05.2014р. за курсом НБУ становило 30366,60 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору від 03.06.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору від 26.06.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2550 доларів США, що станом на 26.06.2014р. за курсом НБУ становило 30319,50 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору від 02.07.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору від 30.07.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1885 євро, що станом на 30.07.2014р. за курсом НБУ становило 30386,20 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору від 05.08.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2470 доларів США, що станом на 05.08.2014р. за курсом НБУ становило 30381 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору від 21.08.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 25000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору від 04.12.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору від 21.01.2015р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 28000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 . Відповідно до умов договору від 27.01.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30400 грн. для оплати нежитлового приміщення №СІ за адресою: АДРЕСА_1 . Вищезазначені договори виконані, оскільки згідно з п.5 договору право власності у обдарованої виникає з моменту отримання дарунку. Моментом отримання дарунку є отримання примірника договору. Дарувальник ОСОБА_5 жодних претензій до обдарованої ОСОБА_3 немає. Крім того, 26.08.2014р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування грошових коштів. Відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала у дар від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 130000,00 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 . Даний договір виконано. Сторони договору не висловлюють заперечень щодо його укладання. Оскільки сторонами договорів, а саме ОСОБА_5 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечень проти умов договору не висловлено, а позивачем ОСОБА_1 не наведено жодних конкретних ознак недійсності договорів, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову за безпідставністю.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені без повного та всебічного з`ясування обставин, що мають значення для справи, суперечать обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону.
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив: визнати недійсними договори дарування грошових коштів, оформленні між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 від 24.04.2014р., 29.05.2014р., 03.06.2014р., 26.06.2014р., 02.07.2014р., 30.07.2014р., 05.08.2014р., 21.08.2014р., 04.12.2014р., 21.01.2015р, 27.01.2016р. та договір дарування грошових коштів, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 26.08.2014р.
В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що в провадженні Шевченківського районного суду перебуває цивільна справа за його позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. ОСОБА_3 у даній справі подала в якості доказів копії договорів дарування грошових коштів нібито укладених між нею та ОСОБА_5 від 24.04.2014р., 29.05.2014р., 03.06.2014р., 26.06.2014р., 02.07.2014р., 30.07.2014р., 05.08.2014р., 21.08.2014р., 04.12.2014р., 21.01.2015р, 27.01.2016р. та між нею та ОСОБА_4 від 26.08.2014 року. Позивач вважає, що вищезазначені договори були укладені відповідачами в день відкриття провадження у справі за його позовом до ОСОБА_3 про визнання права спільної сумісної власності на майно - грошові кошти. Відтак, були виготовлені значно пізніше, аніж датовані договори дарування. Крім того, у ОСОБА_1 виникли сумніви у дійсності договорів у зв`язку із зміною позиції ОСОБА_3 про допит в якості свідка її батька ОСОБА_5 після клопотання про призначення судової технічної експертизи документів.
У матеріалах справи наявні копії договорів дарування грошових, що були укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 24.04.2014р., 29.05.2014р., 03.06.2014р., 26.06.2014р., 02.07.2014р., 30.07.2014р., 05.08.2014р., 21.08.2014р., 04.12.2014р., 21.01.2015р, 27.01.2016р., що оспорюються позивачем (а.с. 4-14).
Відповідно до умов договору, укладеного 24.04.2014 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору від 29.05.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2580 доларів США, що станом на 29.05.2014р. за курсом НБУ становило 30366,60 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору від 03.06.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору від 26.06.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2550 доларів США, що станом на 26.06.2014р. за курсом НБУ становило 30319,50 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору від 02.07.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору від 30.07.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1885 євро, що станом на 30.07.2014р. за курсом НБУ становило 30386,20 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору від 05.08.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 2470 доларів США, що станом на 05.08.2014р. за курсом НБУ становило 30381 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1.
Відповідно до умов договору від 21.08.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 25000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору від 04.12.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 20000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору від 21.01.2015р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 28000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 .
Відповідно до умов договору від 27.01.2014р. ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 30400 грн. для оплати нежитлового приміщення №СІ за адресою: АДРЕСА_1 .
Із змісту договорів вбачається, що договори виконані, так, згідно з п.5 договору право власності у обдарованої виникає з моменту отримання дарунку. Моментом отримання дарунку є отримання примірника договору. Дарувальник ОСОБА_5 жодних претензій до обдарованої ОСОБА_3 немає. Факт виконання договорів ствердили і відповідачки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Крім того, у матеріалах справи наявна копія договору дарування грошових коштів від 26.08.2014р. укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . Відповідно до умов договору ОСОБА_3 отримала у дар від ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 130000,00 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 . У такому знову ж йдеться про його виконання (п. 5 Договору). Факт виконання і цього договору ствердили відповідачки у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.
Позивачем ОСОБА_1 у апеляційній скарзі було заявлено клопотання про призначення технічної експертизи документів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 21 січня 2020 року клопотання ОСОБА_1 - задоволено. Призначено по справі технічну експертизу документів, проведення якої доручено Київському науково-дослідному інституту судових експертиз МЮ України.
На вирішення експертизи поставлено такі запитання: 
1. Чи виготовлений рукописний та нерукописний (машинописний, принтерописний тощо) текст у договорах дарування грошових коштів, оформлених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , датованих 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 03.06.2014р., 26.06.2014 р., 02.07.2014 р., 30.07.2014 р., 05.08.2014 р., 21.08.2014 р., 04.12.2014р., 21.01.2015 р., 27.01.2016 р., та договорі дарування грошових коштів, оформленому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , датованому 26.08.2014р. в той час, яким датований кожний вищезгаданий договір?
2. У який період часу був виконаний рукописний та нерукописний (машинописний, принтерописний тощо) текст у договорах дарування грошових коштів, оформлених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , датованих 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 03.06.2014р., 26.06.2014 р., 02.07.2014 р., 30.07.2014 р., 05.08.2014 р., 21.08.2014 р., 04.12.2014р., 21.01.2015 р., 27.01.2016 р., та договорі дарування грошових коштів, оформленому між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , датованому 26.08.2014р.?
3. В один чи різні періоди часу було виготовлено (видрукувано та підписано) договори дарування грошових коштів, оформлені між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , датовані 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 03.06.2014р., 26.06.2014 р., 02.07.2014 р., 30.07.2014 р., 05.08.2014 р., 21.08.2014 р., 04.12.2014р., 21.01.2015 р., 27.01.2016 р., та договір дарування грошових коштів, оформлений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , датований 26.08.2014р?
Зобов`язано ОСОБА_1 провести оплату вартості вказаної експертизи.
Попереджено експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.
Витребувано у ОСОБА_3 оригінали договорів дарування грошових коштів, оформлених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , датовані 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 03.06.2014р., 26.06.2014 р., 02.07.2014 р., 30.07.2014 р., 05.08.2014 р., 21.08.2014 р., 04.12.2014р., 21.01.2015 р., 27.01.2016 р., та договору дарування грошових коштів, оформленого між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , датованого 26.08.2014 р. та надати їх експерту для проведення експертизи.
Роз`яснено учасникам, що відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Крім цього, відповідачку ОСОБА_3 , яка в судовому засіданні заявила про наявність у неї оригіналів договорів, неодноразово в самій ухвалі про призначення експертизи, а також в листах від 19.02.2020 року, 12.03.2020р. з більш детальним роз`ясненням було попереджено, що відповідно до ст. 109 ЦПК України, у випадку не подання оригіналів договорів дарування грошових коштів, оформлених між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , датовані 24.04.2014 р., 29.05.2014 р., 03.06.2014р., 26.06.2014 р., 02.07.2014 р., 30.07.2014 р., 05.08.2014 р., 21.08.2014 р., 04.12.2014р., 21.01.2015 р., 27.01.2016 р., та договору дарування грошових коштів, оформленого між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , датованого 26.08.2014 р., що витребовувалися, що відповідно унеможливить проведення по справі призначеної експертизи, суд може визнати факт для з`ясування якого експертиза була призначена, тобто встановити факт неспівпадіння виготовлення рукописного та нерукописного тексту у договорах дарування з часом їх датування; факт щодо того, що спірні договори було виготовлено (видрукувано та підписано) в один період часу.
Однак, відповідачка ОСОБА_3 , як і інші відповідачі, оригіналів договорів суду не надали, що унеможливило проведення експертизи, відповідно провадження у справі було поновлено. 
З часу призначення експертизи до поновлення провадження у справі, як сама відповідачка ОСОБА_3 , так і інші відповідачі заперечували проведення експертизи та, будучи повідомлені про наслідки ненадання відповідних оригіналів договорів, - заперечували і проти надання таких договорів для проведення призначеної судом експертизи.
До поновлення провадження у справі таке мало місце у формі не надання фізично договорів, а також у письмових запереченнях, поясненнях щодо подання таких з посиланням на можливість знищення таких оригіналів та необхідності використання таких як доказів у іншій справі, а також незаконності призначеної експертизи. Також, такі заперечення мали місце у формі заперечень, скарг, заяв про відвід, тощо.
В судовому засіданні після поновлення провадження у справі відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти можливості надання таких договорів як з підстав можливості фізичного знищення таких, незаконності призначення експертизи, так і з підстав відсутності таких договорів у ОСОБА_3 .
Вказані заперечення ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , колегія суддів вважала безпідставними, такими що спрямовані на ухилення від проведення призначеної судом експертизи, що і унеможливило проведення такої, та вважала за можливе встановити факт неспівпадіння виготовлення рукописного та нерукописного тексту у спірних договорах дарування з часом їх датування та той факт, що спірні договори було виготовлено (видрукувано та підписано) в один період часу.
Так, доводи відповідачки ОСОБА_3 з приводу відсутності у неї оригіналів договорів колега суддів вважала безпідставними, оскільки такі суперечать попереднім її поясненням про наявність у неї таких оригіналів договорів. Та, навіть у випадку відсутності таких договорів після судового засідання в січні місяці 2020 року, коли була призначена судова експертиза (на чому наполягали відповідачки) та передачу їх іншим відповідачам, вказане додатково свідчить про намір ОСОБА_3 ухилитися від проведення експертизи та унеможливити проведення такої. 
Доводи ОСОБА_3 про втрату свого примірника договорів на зміну попереднім поясненням знову ж є новими поясненнями, що суперечать її попереднім поясненням про наявність договорів у неї та свідчать про її намагання ухилення від проведення експертизи.
Доводи ж відповідачів про потенційно можливе знищення оригіналів договорів (навіть у випадку потенційної можливості їх знищення чого судом достеменно не було встановлено) теж слід вважати необґрунтованими, оскільки відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не навели жодних доводів про необхідність збереження їм оригіналів таких договорів, які, як ствердили відповідачки в судовому засіданні, виконані сторонами та такі особи не є учасниками іншої справи про поділ майна подружжя, де такі має намір одна із сторін використати як докази.
Доводи ж ОСОБА_3 про необхідність використання нею таких договорів у іншій справі не слід вважати обґрунтованими, оскільки судом при розгляді іншої справи повинен був би бути врахованим факт надання оригіналів таких договорів суду у даній справі, із належним завіренням копій таких.
Окрім цього, усі згадані доводи відповідачів свідчать про їх тривалу та послідовну позицію на унеможливлення проведення призначеної судом експертизи.
Зважаючи на встановлення попередніх фактів щодо спірних договорів судом апеляційної інстанції відповідно встановлено і ті факти, що договори від 24.04.2014р., 29.05.2014р., 03.06.2014р., 26.06.2014р., 02.07.2014р., 30.07.2014р., 05.08.2014р., 21.08.2014р., 04.12.2014р., 21.01.2015р, 27.01.2016р., укладені між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 та договір дарування грошових коштів, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 від 26.08.2014р. не вчинялися у дати вказані в них, а вчинені в один період часу.
Тому слід вважати, що:
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 24.04.2014 року на суму 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 29.05.2014р. на суму 2580 доларів США, що станом на 29.05.2014р. за курсом НБУ становило 30366,60 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 03.06.2014р. на суму 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 26.06.2014р. на суму 2550 доларів США, що станом на 26.06.2014р. за курсом НБУ становило 30319,50 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 02.07.2014р. на суму 30000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 30.07.2014р. на суму 1885 євро, що станом на 30.07.2014р. за курсом НБУ становило 30386,20 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 05.08.2014р. на суму 2470 доларів США, що станом на 05.08.2014р. за курсом НБУ становило 30381 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у місті Львові по АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 21.08.2014р. на суму 25000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 04.12.2014р. на суму 20000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 21.01.2015р. на суму 28000 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 27.01.2014р. на суму 30400 грн. для оплати нежитлового приміщення №СІ за адресою: АДРЕСА_1 ;
-договір дарування грошових коштів укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 26.08.2014р. сумі 130000,00 грн. для участі у Фонді фінансування будівництва виду А «Еко Дім» у АДРЕСА_1 , -
не були укладені у вказані в них дати та відповідно кошти за такими договорами у вказані у них дати - не передавалися.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.  Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
За ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ст. 234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним . Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.
Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. 
У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. 
Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. 
Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.  
Велика Палата Верховного Суду, також, вважає, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний та скажімо така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.
Вказане відповідає правовим позиціям Верховного Суду України у постанові від 09 серпня 2017 року у справі № 6-2690цс16 та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року у справі №369/11268/16-ц.
Також, відповідно до п. 24 постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.
Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що оспрювані договори, як такі, що не вчинялися (не укладені) у дати вказані в них; укладені в один період часу та кошти за такими договорами у вказані у них дати - не передавалися є фіктивними та такі слід визнати недійсними, що свідчить про під ставність позовних вимог.
Окремо доводи відповідачів з приводу того, що позивач не є учасником цих договорів, а тому не може їх оспорювати не слід вважати обґрунтованими оскільки згідно змісту п. 26 вказаної вище постанови пленуму Верховного Суду України, особами, які беруть участь у справі про визнання правочину недійсним дійсно, є насамперед сторони правочину, однак правочини можуть бути оспорені і іншими особами, на права та інтереси яких такий може вплинути.
У даному ж випадку слід вважати, що на права і обов`язки позивача впливають оспорювані договори дарування, оскільки такі змінюють статус майна набутого у шлюбі ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , на що він посилається та відповідачі не заперечили і тому позивач вправі оспорювати такі договори.
Що стосується заяви відповідачів про застосування строку позовної давності, то колегія суддів вважає, що така не може бути врахована судом апеляційної інстанції, оскільки така не була заявлена в суді першої інстанції.
Так, згідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-246цс14, за змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Рішення по суті спору ухвалюється судом першої інстанції, а на стадії апеляційного провадження здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду, тому заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції. Апеляційним судом на стадії апеляційного провадження правомірно та у межах наданих повноважень застосовується позовна давність за заявою, зробленою стороною у спорі під час розгляду справи в суді першої інстанції, до ухвалення рішення по суті спору.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц, той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.
Дійсно неналежне повідомлення відповідача судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, його не участь у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.
Однак, як вбачається із матеріалів справи, відповідачі були повідомлені про розгляд справи у суді першої інстанції належним чином та були, зокрема, і присутні у судовому засіданні під час проголошення оскаржуваного рішення, проте заяв про застосування позовної давності не подавали. Тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для розгляду такої заяви, поданої на стадії апеляційного розгляду.
Крім цього, навіть у випадку врахування такої заяви, слід вважати, що такий строк не пропущений, оскільки судом встановлений той факт що такі договори не укладені у дати вказані в них і тому навіть у випадку застосування строку давності такий не може розраховуватися з дат вказаних в договорах, а такий слід розраховувати з дати коли про такі дізнався позивач.
А як вбачається із матеріалів справи, позивач зміг дізнатися про спірні договори лише під час розгляду справи про поділ майна подружжя в 2016 році (чого відповідачами не спростовано) та відповідно подав даний позов у 2017 році без пропуску строку позовної давності.
Тому, доводи позову та апеляційної скарги слід визнати обґрунтованими та такі позов та апеляційну скаргу слід задовольнити. 
Оскаржуване ж рішення суду слід скасувати з ухваленням нового рішення про задоволення позову, яким слід визнати недійсними оспорювані договори.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 11 грудня 2018 року - скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до  ОСОБА_5 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними - задовольнити.
Договори дарування грошових коштів, оформленні між ОСОБА_7  та ОСОБА_5  від 24.04.2014р., 29.05.2014р., 03.06.2014р., 26.06.2014р., 02.07.2014р., 30.07.2014р., 05.08.2014р., 21.08.2014р., 04.12.2014р., 21.01.2015р, 27.01.2016р. та договір дарування грошових коштів, укладений між  ОСОБА_3  та ОСОБА_4  від 26.08.2014р. - визнати недійсними.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

       Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року. 

        Головуючий :                  Я.А. Левик

       Судді:                 Р.В. Савуляк 

                                                                                       М.М. Шандра