ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 жовтня 2020 року 	м.Дніпро	справа № 160/10618/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Баранник Н.П. (доповідач),
          суддів:  Кругового О.О., Щербака А.А.,     
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року у справі № 160/10618/19  (справа розглянута в порядку письмового провадження, суддя Златін С.В.) за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» до Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області про скасування окремих пунктів припису,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (далі позивач) звернулося до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просило: скасувати пункти 1, 2, 3, 6, 7, 9, 10, 16, 18, 19, 25 припису Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області (далі відповідач) від 27.02.2019 р..
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2020 року позовні вимоги позивача задоволено у повному обсязі, визнано протиправними та скасовано оскаржені пункти припису відповідача від 27.02.2019р.
Із рішенням суду не погодився відповідач, ним була подана апеляційна скарга. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
В скарзі відповідач звертає увагу на наявність обґрунтованих підстав для внесення позивачу припису про усунення виявлених порушень вимог Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища». Так, під час перевірки було виявлено, що позивач до 30.09.2014 року (проммайданчик № 1) та до 18.01.2015 року (проммайданчик № 2) здійснював викиди  забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу; в матеріалах інвентаризаційних викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря, на підставі яких отримані дозволи на викиди, не обліковуються наступні джерела утворення викидів підприємства: зварювальний апарат 2 – одиниці, формувальна машина – 1 одинця, індукційна піч з системою видалення та фільтрації відхідних газів типу DF04-56 – 1 одиниця; дозвіл на вказані вище об`єкти позивачем не отримувався. На території підприємства встановлено наявність заглиблених ємностей (накопичувачі стічних вод); результати контролю за станом цих ємностей та їх вплив на підземні водоносні горизонти та грунти позивачем не надано, локальні мережі свердловин для контролю за якісним станом підземних горизонтів відсутні; територія підприємства частково обладнана твердим суцільним покриттям, перехват зливових вод влаштовано не у повному обсязі, заходи із запобігання забруднення водних об`єктів стічними (зливовими, сніговими) водами, що відводяться з території підприємства позивача, не запроваджені, зливові стоки з більшої частини території підприємства позивача і крівель виробничих корпусів відводяться по рельєфу місцевості; моніторинг стану підземних вод не ведеться. Крім того, норми водоспоживання та водовідведення підприємства за обсягами водоспоживання та переліком обладнання не відповідає фактичному стану підприємства. Позивачем не надано документу на пролонгацію договору щодо надання послуг із збирання, зберігання, перевезення відходів.
Позивач направив письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача. У відзиві стверджує, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, тому відсутні підстави для його скасування. Наполягає, що ним надавалися документи та докази, що спростовують доводи відповідача, суд їх дослідив та врахував при прийнятті рішення. 
          Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі ст. 311 КАС України.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскарженого  рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку, що  апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
З матеріалів справи встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю                    “М-ЛИТ” зареєстровано Нікопольською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області 25.04.2014 року. Основний вид економічної діяльності: 28.14 Виробництво інших кранів і клапанів.
Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області в період  з 07.02.2019 р. по 20.02.2019р. проведено позаплановий захід на ТОВ “М-ЛИТ” (код за ЄДРПОУ 39195133) у м. Нікополь Дніпропетровської області з державного нагляду (контролю) щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства України у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів, за результатами якого  складено акт № 99/2-8/19.
На підставі акту, Державною екологічною інспекцією у Дніпропетровській області було складено припис за вих. № 4-1921-2-3 від 27.02.2019р..
Позивач не погоджується лише з певними пунктами припису відповідача, а саме: пунктами 1, 2, 3, 6, 7, 9, 10, 16, 18, 19, 25. В іншій частині припис не оскаржується позивачем.
Так, згідно пунктів припису в оскарженій позивачем частині, від позивача вимагається: 
пункт 1 – розробити інвентаризацію джерел викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря відповідно до фактичного стану підприємства з урахуванням всіх джерел утворення викидів та обсягів викидів; 
пункт 2 – отримати дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря з урахуванням всіх джерел викидів; 
пункт 3 – не допускати здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря від джерел викидів та джерел утворення викидів забруднюючих речовин, обсяги викидів від яких не обліковано в діючому дозволі; 
пункт 6 – забезпечити збирання, очищення та відведення стічних вод підприємства в повному обсязі у відповідності до вимог законодавства; 
пункт 7 – запровадити контроль за якістю та кількістю стічних вод підприємства; 
пункт 9 – запровадити достатні заходи з охорони вод; 
пункт 10 - розробити питомі балансові норми водоспоживання та водовідведення на одиницю продукції відповідно до фактичного стану підприємства; 
пункт 16 - укласти договори щодо утилізації усіх відходів, реалізації чи передачі їх іншим споживачам або підприємствам, установам, що займаються збиранням, обробленням та утилізацією відходів у відповідності до вимог законодавства; 
пункт 18 - надати довідку щодо кількості годин роботи джерел викидів в наднормативному режимі з підтверджуючими документами (по кожному джерелу викиду окремо): ДВ № № 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 12, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 28, 50, 51, 61, 62, 64 (нумерація джерел викидів згідно Дозволу на викиди № 1211600000-0133) з 25.04.2014р. по 30.09.2014р. (включно); ДВ № №  29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 47, 48, 53, 54, 55, 63 (нумерація джерел викидів згідно Дозволу на викиди №1211600000-0149) з 25.04.2014р. по 18.01.2015р. (включно); 
пункт 19 – забезпечити проведення виробничого контролю за викидами забруднюючих речових в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства в повному обсязі; 
пункт 25 – надати довідку щодо кількості годин роботи джерела викиду в наднормативному режимі від ДВ б/№ 1 (індукційна піч з системою видалення та фільтрації відхідних газів типу DF04-56) за період з 29.03.2018 року по 27.02.2019 року.
Правомірність та обґрунтованість наведених пунктів припису відповідача від 27.02.2019р  є предметом спору, який передано на вирішення суду.
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову з огляду на наступне.
 Відповідно до частин 7 та 8  статті 7 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”  на підставі акту, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу, а у випадках, передбачених законом, також звертається у порядку та строки, встановлені законом, до адміністративного суду з позовом щодо підтвердження обґрунтованості вжиття до суб`єкта господарювання заходів реагування, передбачених відповідним розпорядчим документом.
 Припис - це обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства.
  Відповідно до частини 9 статті 4 Закону України “Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності”,    невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом.
Оскільки діючим законодавством передбачена відповідальність за невиконання припису контролюючого органу, припис, що вноситься підприємству до виконання, має містити чітку вказівку на дії, які суб`єкт господарювання повинен вчинити для усунення порушень.
Тобто, припис не може бути декларативним, посилатися на загальні норми законодавства, яких підприємство повинно дотримуватися повсякчасно на протязі всієї своєї діяльності і без наявності такої вимоги контролюючого органу.
Стосовно  пунктів 1, 2 та 3 оскарженого припису, слід зазначити наступне. 
Судом встановлено, що виробництво позивач розпочав 20.03.2015 року. Під час перевірки позивачем надавались відповідачу видані Міністерством екології та природних ресурсів України дозволи на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами: № 1211600000-0133 від 01.10.2014р., термін дії з 01.10.2014р. по 01.10.2021р., виданий на проммайданчик № 1 висновок державної санітарно-епідеміологічної служби України від 18.09.2014р. за № 04.03-08-9160/17;  №1211600000-0149 від 19.01.2015р., термін дії з 19.01.2015р. по 19.01.2022р., виданий на проммайданчик № 2  висновок державної санітарно-епідеміологічної служби України від 30.12.2014р. за № 04.03-08-12172/17.
В той же час в акті перевірки відповідачем зазначено, що ТОВ “М-ЛИТ” з 30.09.2014 р. та до 18.01.2015р. включно за місцем фактичного розташування проммайданчиків здійснювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря без відповідного дозволу. Проте, жодними доказами такі висновки відповідача не підтверджено.
Суд встановив, що використання джерел викидів при здійсненні господарської діяльності ТОВ “М-ЛИТ” за місцем їх фактичного розташування було розпочато лише після отримання у встановленому порядку дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 1211600000-0133 від 01.10.2014р. та  № 1211600000-0149 від 19.01.2015р., які містяться в матеріалах справи.
Крім того, до матеріалів справи позивачем надано звіт по інвентаризації викидів забруднюючих речовин, а також наказ від 20 березня 2015 року № 2 “Щодо початку проведення робіт з випуску готової продукції на підприємстві”, в якому зазначено, що                    з 01 квітня 2015 року розпочинається проведення робіт на підприємстві щодо випуску чавунної трубопровідної арматури комунального та промислового призначення. 
У відповідності до статті 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можна здійснювати лише після отримання дозволу виданого суб`єкту господарювання.
Тобто, щоб стаціонарне джерело утворювало викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, воно повинно працювати (експлуатуватися).
У позивача дійсно у звіті по інвентаризації викидів забруднюючих речовин не обліковуються наступні джерела утворення викидів: зварювальний апарат 2 – одиниці, формувальна машина – 1 одинця, індукційна піч з системою видалення та фільтрації відхідних газів типу DF04-56 – 1 одиниця.
Однак вказані джерела викидів і не експлуатуються позивачем, що підтверджується довідкою позивача від 24.01.2020 року № 21, та копією наказу директора позивача від 28.12.2016 року № 193, які міститься у матеріалах справи. Доказів зворотнього відповідачем суду надано не було, під час перевірки факти експлуатації зазначених джерел утворення викидів не зафіксовані. 
Щодо пунктів 6, 7, 9, 10 припису.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що наведені пункти містять загальні вказівки щодо дотримання вимог природоохоронного законодавства та носять декларативний характер, вони не містять чітку вказівку на дії, які суб`єкт господарювання повинен вчинити для усунення порушень. Підприємство повинно дотримуватися повсякчасно на протязі всієї своєї діяльності встановлених Законом вимог щодо охорони вод, контролювати   якість та кількість стічних вод підприємства, а тому наявність таких вимог контролюючого органу у приписі безпідставні.
Позивачем надано до матеріалів справи розрахунок балансових норм водоспоживання та водовідведення, погоджений із заступником начальника Дніпропетровського обласного управління водних ресурсів від 19.11.2015 року. Крім того, позивач наголошує на тому, що при здійсненні господарської діяльності забезпечує збирання, очищення та відведення стічних вод в повному обсязі у відповідності до вимог чинного законодавства України що підтверджується укладеним позивачем з Комунальним підприємством “Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаціяного господарства” договором, рахунками до нього.
Крім того, позивач погодив у Регіональному офісі водних ресурсів у Дніпропетровській області розрахункову потребу у воді на 2019 та 2020 роки,  подав  звіт про використання води за 2019 рік та 2018 рік, провів лабораторний котроль стічних вод.
До матеріалів справи позивачем надано наказ №134/1 від 11.08.2017 року “Про призначення відповідальних осіб за організацію роботи з охорони навколишнього середовища”, зі змісту якого вбачається покладання обов`язків на відповідальних осіб щодо контролю за якістю та кількістю стічних вод підприємства. Також розроблено заходи щодо підвищення якості та зменшення кількості стічних вод на 2019 рік та на 2020 рік, заходи щодо економного використання водних ресурсів на 2019 рік та на 2020 рік.
Тобто, позивачем вживаються необхідні заходи, направлені на здійснення контролю за якістю та кількістю стічних вод підприємства відповідно до вимог чинного законодавства.
Стосовно пункту 16 припису.
В акті перевірки  міститься посилання, що ТОВ “М-ЛИТ” надавало для ознайомлення   оригінали укладених договорів про утилізацію відходів, які утворюються в процесі здійснення господарської діяльності. Надано копії таких договорів  і до матеріалів справи, суд встановив, що договори є чинними та пролонгованими.
Отже, є спростованим висновок відповідача про відсутність укладених з іншими суб`єктами господарювання договорів щодо утилізації відходів, які утворюються в процесі здійснення господарської діяльності.
Щодо пункту 18 припису, слід зазначити  наступне.
Відповідно до наказу № 2 від 20.03.2015р. “Про початок виробництва готової продукції”, копія якого міститься в матеріалах справи, по підприємству виробництво та випуск готової продукції було розпочато з 20 березня 2015 року.
Вимога відповідача про надання довідки щодо кількості годин роботи джерел викидів в наднормативному режимі з підтверджуючими документами (по кожному джерелу викиду окремо) за період з 25.04.2014р. по 18.01.2015р. є безпідставною, оскільки в цей період підприємство позивача не працювало. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів які б свідчили, що підприємство у період з 25.04.2014р. по 18.01.2015р. працювало.
Стосовно пункту 19 припису.
Позивач розроблено та прийнято наказ № 132/1 від 11.08.2017 року “Про призначення відповідальних осіб за технічний стан та безпечну експлуатацію газопилоуловлюючих установок”.
Позивач розроблено та прийнято наказ № 133/1 від 11.08.2017 року “Про призначення відповідальних осіб за технічний стан вентиляційного обладнання”.
Позивачем також розроблено заходи щодо зменшення викидів шкідливих речових в атомосерне повітря на 2019 рік та заходи щодо зменшення шкідливих речових в атмосферне повітря на 2020 рік.
Тобто фактично позивачем виконано вимоги, що висувалися до нього раніше, а тому вимога про забезпечення контролю за викидами забруднюючих речових в атмосферне повітря від стаціонарних джерел викидів підприємства фактично є також декларативною. 
Щодо пункту 25 припису.
Суд встановив, що індукційна піч на підприємстві з 01.01.2018 року не працює, оскільки тривають пусконалагоджувальні роботи, що підтвердужєстья довідкою позивача за підписом директора, яка міститься у матеріалах справи.
У відповідності до статті 11 Закону України “Про охорону атмосферного повітря” викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можна здійснювати лише після отримання дозволу виданого суб`єкту господарювання.
Отже, для того щоб стаціонарне джерело здійснювало викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря, воно повинно працювати (експлуатуватися).
Доказів експлуатації позивачем вказаного джерела викидів під час перевірки не виявлено і суду надано не було, а тому є вірними висновки про безпідставність вимоги відповідача, викладеної у п.25 припису щодо надання довідки про кількість годин роботи джерела викиду в наднормативному режимі від ДВ б/№ 1 (індукційна піч з системою видалення та фільтрації відхідних газів типу DF04-56) за період з 29.03.2018 року по 27.02.2019 року.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість вимог, висунутих до позивача у пунктах  1, 2, 3, 6, 7, 9, 10, 16, 18, 19, 25 оскарженого припису, а позивач, в свою чергу, надав суду докази на спростування висновків акту перевірки щодо виявлених порушень, з огляду на що суд першої інстанції обґрунтовано  задовольнив позовні вимоги.
Доводи, наведені у апеляційній скарзі відповідача, не спростовують правильних по суті висновків суду першої інстанції, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись ст. 311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Дніпропетровській області - залишити без задоволення.

          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 лютого           2020 року у справі № 160/10618/19 - залишити без змін.

          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду у випадках та в строки, визначені ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак