ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2020 р.	Справа № 520/13738/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Григорова А.М.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Кухар М.Д., м. Харків, повний текст складено 24.09.20 року по справі № 520/13738/19
          за позовом              ОСОБА_1  
          до             Міністерства енергетики та захисту довкілля України      треті особи              Мерефянська міська рада ,             Приватне акціонерне товариство "УКРГАЗВИДОБУТОК" ,             Департамент екології та природних ресурсів Харківської обласної державної адміністрації 
          про визнання протиправним та скасування висновку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з даним адміністративним позовом.
Через канцелярію суду 23.09.2020 представником позивача надано заяву про забезпечення позову,    в якій просить суд:
- заборонити Приватному акціонерному товариству «УКРГАЗВИДОБУТОК»  здійснювати заходи з готування до буріння свердловин та роботи з буріння свердловин № 29. № ЗО. № 35. № 36. які плануються розташовуватись на території Островерхівського ГКР і облаштовуватися з метою розвідки і видобутку вуглеводнів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020р. заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі №520/13738/19 залишено  без задоволення. 
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій зазначає, що вважає ухвалу  незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню апеляційним судом. Зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції були неправильно, неповно, не всебічно та не об`єктивно досліджені обставини, які мають значення для справи, а саме обставини, які вказують на необхідність вжиття превентивних заходів від порушення та для захисту конституційних прав позивача та всіх мешканців Мереф`янської об`єднаної територіальної громади на безпечне та чисте довкілля, і на те, що у випадку не вжиття цих заходів такі обставини в подальшому призведуть до втрати сенсу у прийнятті остаточного рішення по справі. Також посилається на те, що при розгляді заяви про забезпечення позову від 23.09.2020 року не обґрунтовано мотиви не прийняття доводів представника позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відмову у застосуванні заходів забезпечення позову. Вказує, що  ПрАТ «УКРГАЗВИДОБУТОК», незважаючи на відсутність законних підстав, вже розпочало заходи з готування до буріння свердловини № 29 на території Островерхівського ГКР для видобування корисних копалин (вуглеводнів), у зв`язку з цим вживає заходів, які негативно впливають на стан навколишнього природнього середовища, порушують конституційні права мешканців Мереф`янської об`єднаної територіальної громади, членом якої є і сам позивач, на чисте та безпечне довкілля. Посилається на те, що під час розгляду заяви про забезпечення позову від 23.09.2020 року судом першої інстанції в ухвалі від 24.09.2020 року у справі № 520/13738/19 надано передчасну оцінку обставинам, що є предметом доказування у даній справі, і визначено, що оскаржуваний Висновок з оцінки впливу на довкілля № 7-03/12-20194113402/1 від 23.08.2019 року щодо планової діяльності з «Видобування та облаштування Островерхівського ГКР з метою розвідки і видобутку вуглеводнів» є законним. Зазначає, що позивачем було доведено, що в майбутньому, у випадку настання негативних наслідків у вигляді забруднення ґрунтів та ґрунтових вод, зниження рівня підземних вод, знищення лісів, порушення ґрунтового покриву земельних ділянок, без застосування таких заходів буде неможливим поновлення порушених конституційних прав ОСОБА_2 . Окрім цього зазначає, що при складанні оскаржуваного Висновку було порушено право ОСОБА_2 як жителя Мереф`янської об`єднаної територіальної громади Харківської області на участь в громадському слуханні з обговорення Звіту з оцінки впливу на довкілля планової діяльності ПрАТ «УКРГАЗВИДОБУТОК» з «Видобування та облаштування Островерхівського ГКР з метою розвідки і видобутку вуглеводнів». У зв`язку з вищезазначеним, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року у справі № 520/13738/19. Постановити нову ухвалу у справі № 520/13738/19, якою в повній мірі задовольнити заяву представника позивача ОСОБА_2 , адвоката Мироненко І.С., про забезпечення позову, та заборонити Приватному акціонерному товариству «УКРГАЗВИДОБУТОК»  здійснювати заходи з готування до буріння свердловин та роботи з буріння свердловин № 29, № 30, № 35, № 36, які плануються розташовуватись на території Островерхівського ГКР і облаштовуватися з метою розвідки і видобутку вуглеводнів, до набрання законної сили остаточного рішення по справі № 520/13738/19.
Від третьої особи, Приватного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУТОК", до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що  ухвала Харківського окружного адміністративного суду є законною та обґрунтованою та постановлена з дотриманням норм процесуального права на підставі наданих позивачем доказів.
Від Міністерства енергетики та захисту довкілля України, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу законною, обґрунтованою, такою, що ухвалена судом про правильному застосуванні норм матеріального права, при дотриманні норм процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Від Мерефянської міської ради, до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що повністю підтримує апеляційну скаргу позивача, та вважає що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням вимог чинного законодавства. Також просить розгляд апеляційної скарги здійснювати без участі представника Мерефянської міської ради.
Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені заздалегідь та належним чином, на адреси визначені в апеляційній скарзі та позовній заяв.  
Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в апеляційній скарзі.
Представник відповідача та представник третьої особи, Приватного акціонерного товариства "УКРГАЗВИДОБУТОК" в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечували, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходи в того, що позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження обставин, зазначених  ст. 150 КАС України .
Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Вирішуючи заяву позивача про забезпечення позову, суд виходить з наступного.
Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили. Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до їх вирішення, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом.
Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Підстави забезпечення позову, передбачені частини другої статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
За умовами статті 151 КАС України позов може бути забезпечено:
1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;
2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;
5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.
Не допускається забезпечення позову, зокрема, шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень, яке не є предметом оскарження в адміністративній справі, або встановлення заборони або обов`язку вчиняти дії, що випливають з такого рішення (пункт 5 частини третьої статті 151 КАС України).
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування: або обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі. А також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати Висновок з оцінки впливу на довкілля № 7- 09/12-20194113402/1 від 23.08.2019 року щодо планової діяльності з «Видобування та облаштування Островерхівського ГКР з метою розвідки і видобутку вуглеводнів», який був складений та опублікований у Єдиному реєстрі з оцінки впливу на довкілля Департаментом екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства екології та природних ресурсів України (наразі Департамент екологічної безпеки та дозвільно-ліцензійної діяльності Міністерства енергетики га захисту довкілля).
В заяві про забезпечення позову,  позивач просить суд заборонити Приватному акціонерному товариству «УКРГАЗВИДОБУТОК»  здійснювати заходи з готування до буріння свердловин та роботи з буріння свердловин № 29, № 30, № 35, № 36 які плануються розташовуватись на території Островерхівського ГКР і облаштовуватися з метою розвідки і видобутку вуглеводнів.
Тобто вимога позивача щодо заборони ПрАТ "Укргазвидобуток" здійснювати заходи з готування до буріння свердловин та роботи з буріння свердловин №№ 29, 30, 35, 36 виходять за межі предмету спору.
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається у випадках якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
В даному випадку спосіб забезпечення позову, заявлений позивачем, не відповідає предмету спору та виходить за його межі. 
Фактично позивач, в заяві про забезпечення позову, просить заборонити іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору (п.4 ч. 1 ст. 151 КАС України), але в даному випадку предметом позову є висновок з оцінки впливу на довкілля № 7- 09/12-20194113402/1 від 23.08.2019 року щодо планової діяльності з «Видобування та облаштування Островерхівського ГКР з метою розвідки і видобутку вуглеводнів».
Здійснення ПрАТ "Укргазвидобуток"  заходів з  підготовки  до буріння свердловин та роботи з буріння свердловин (заборона відповідної діяльності) не є предметом позову. 
З урахуванням наведеного застосування заявленого позивачем засобу забезпечення позову в межах даної справи є необґрунтованим.
Враховуючи вищенаведене, те що в даному випадку спосіб забезпечення позову, заявлений позивачем, не відповідає предмету спору та виходить за його межі, всі інші доводи учасників справи не впливають на вирішення питання по суті.
Також колегія суддів зазначає, що заявником не доведено очевидних ознак протиправності рішень та дій відповідача, які можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки, як зазначено вище в даному випадку спосіб забезпечення позову, заявлений позивачем, не відповідає предмету спору та виходить за його межі
Щодо доводів позивача стосовно того, ПрАТ «Укргазвидобуток» не буде дотримуватися, встановлених у Висновку з ОВД екологічних умов, колегія суддів зазначає наступне.
Дані доводи позивача, на думку колегії суддів  є передчасними, та не можуть вважатись підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки вони підлягають оцінці під час судового розгляду справи по суті вимог.
Крім того, дані доводи стосуються процесу дотримання висновоку з оцінки впливу на довкілля № 7- 09/12-20194113402/1 від 23.08.2019 року щодо планової діяльності з «Видобування та облаштування Островерхівського ГКР з метою розвідки і видобутку вуглеводнів», а не його змісту, що виходить за межі предмету позову. 
Колегія суддів зазначає, що можливе порушення законодавства під час здійснення робіт по бурінню свердловин не є предметом даного позову.
В разі забезпечення позову з підстав, зокрема, передбачених пунктом 2 частини другої статті 150 КАС України необхідно враховувати, що, по-перше: виходячи з конструкції зазначеної правової норми процесуального закону, поряд з наявністю очевидних ознак протиправності рішення, яке оскаржується в судовому порядку, законодавець, як обов`язкову умову, для застосування заходів забезпечення позову, визначив існування, внаслідок цього, порушення прав або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням; а по-друге: значення вжитого законотворцем поняття «очевидні ознаки» необхідно розуміти як оціночну характеристику обставин, які сприймаються однозначно, є беззаперечними, не викликають жодних сумнівів й, не потребуючи оцінки доводів і аргументів позовної заяви, висловлених по суті спору, явно свідчать про протиправний характер адміністративного акту, який оскаржується до суду.
Таке тлумачення зазначеної пункту 2 частини другої статті 150 КАС України зроблено в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 640/9167/19.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у рішенні від 13.03.2020 р. у справі № 1740/2484/18,.
З огляду на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що  Харківський окружний адміністративний суд в оскаржуваній ухвалі дійшов правомірного висновку про відсутність очевидних ознак протиправності рішень та дій відповідача, які можуть бути підставою для вжиття заходів забезпечення позову.
При розгляді апеляційної скарги та перегляді заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що зазначені позивачем у заяві про забезпечення позову доводи та обраний позивачем спосіб забезпечення позову не свідчать про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст.150, 151 КАС України.
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для забезпечення позову, не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Постанова в силу положень ч.2 ст. 238 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2020 року по справі № 520/13738/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	А.М. Григоров	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  30.11.2020 року