Постанова
іменем України 
9 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 564/3465/18
провадження № 51-4972км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання                        ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
захисника засудженого                                     ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018180150000337, щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі – КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 3 січня 2019 року ОСОБА_7 засуджено:
- за ч. 1 ст. 307 КК–до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;
- за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу–до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.
Вирішено питання речових доказів та судових витрат у цьому кримінальному провадженні.
За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 25 травня 2018 року близько 21:00, перебуваючи на околиці м. Рівного, з корисливою метою незаконно придбав з метою подальшого збуту у не встановленої досудовим розслідуванням особи порошкоподібну речовину білого кольору, яку зберігав при собі та перевіз до м. Костополя Рівненської області. 
Того ж дня близько 22:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Сарненській у м. Костополі Рівненської області, з корисливою метою незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними – ОСОБА_8 за грошові кошти в сумі 1200 грн порошкоподібну речовину білого кольору, яка у складі містить психотропну речовину–метамфетамін загальною масою 0,1711 г, обіг якого обмежено.
Також 5 серпня 2018 року близько 15:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на околиці м. Рівного, діючи повторно, з корисливою метою незаконно придбав з метою подальшого збуту у не встановленої досудовим розслідуванням особи порошкоподібну речовину білого кольору, яку зберігав при собі та перевіз до м. Костополя Рівненської області. 
Того ж дня близько 16:30 ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Сарненській у м. Костополі Рівненської області, діючи повторно, з корисливою метою незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними – ОСОБА_8 за грошові кошти в сумі 2700 грн порошкоподібну речовину білого кольору, яка у своєму складі містить психотропну речовину–метамфетамін загальною масою 0,1580 г, обіг якого обмежено.
Крім того, 7 вересня 2018 року близько 20:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на околиці м. Рівного, діючи повторно, з корисливою метою незаконно придбав з метою подальшого збуту у не встановленої досудовим розслідуванням особи порошкоподібну речовину білого кольору, яку зберігав при собі та перевіз до м. Костополя Рівненської області. 
Того ж дня близько 21:00 ОСОБА_7 , перебуваючи на вул. Сарненській у м. Костополі Рівненської області, діючи повторно, з корисливою метою незаконно збув особі зі зміненими анкетними даними – ОСОБА_8 за 2800 грн порошкоподібну речовину білого кольору, яка у складі містить психотропну речовину–метамфетамін загальною масою 0,0441 г,  обіг якого обмежено.
Рівненський апеляційний суд ухвалою від 2 липня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без зміни.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду постановою від 12 лютого 2020 року скасував зазначену ухвалу апеляційного суду та призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Волинський апеляційний суд ухвалою від 16 липня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишив без зміни. 
Вимоги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через його м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що апеляційний суд всупереч вимогам ч. 2 ст. 439 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) не виконав вказівок Верховного Суду, наведених у постанові від 12 лютого 2020 року і, не врахувавши тяжкості вчинених ОСОБА_7 злочинів, кількості епізодів та особи винного, необґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про застосування до призначеного йому покарання ст. 75 КК. Вважає, що апеляційний суд, порушуючи вимоги ст. 419 КПК, ретельно не перевірив викладених у апеляційній скарзі доводів, не спростував їх та не навів переконливих і достатніх мотивів та підстав для залишення без зміни вироку суду першої інстанції.
У запереченнях на касаційну скаргу захисник засудженого ОСОБА_7 – адвокат ОСОБА_6 зазначає, що ухвала апеляційного суду є законною та обґрунтованою, просить залишити її без зміни. 
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник засудженого ОСОБА_7 –адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував проти задоволення касаційної скарги. Прокурор підтримав касаційну скаргу в повному обсязі. 
Мотиви Суду
Відповідно до вимог ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Статтею 65 КК встановлено, що суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень. 
Згідно зі ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Законодавець надав дискреційні повноваження судам при призначенні покарання, а також при визначенні можливості звільнення від відбування покарання з випробуванням. Однак така дискреція діє лише в межах, установлених законом. Отже, суд, реалізуючи свої повноваження, має навести правові підстави та переконливі мотиви, які є достатніми для постановлення рішення. 
Положеннями ч. 2 ст. 439 КПК передбачено, що вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.
За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін (п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК). 
У цьому кримінальному провадженні апеляційний суд дотримався наведених вимог закону.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання з подальшим звільненням 
від його відбування на підставі ст. 75 КК, урахував тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, дані про особу винного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку в нарколога та психіатра не перебував, а також те, що він став на шлях виправлення, зокрема, виключно позитивно характеризувався за місцем проживання і роботи, влаштувався на роботу та його щире каяття. 
Апеляційний суд за результатами розгляду скарги прокурора на м`якість призначеного ОСОБА_7 покарання внаслідок безпідставного застосування ст. 75 КК залишив скаргу без задоволення, а вирок місцевого суду – без зміни. 
Не погоджуючись з ухвалою апеляційного суду, прокурор подав скаргу до суду касаційної інстанції. Верховний Суд, задовольняючи вимоги прокурора й скасовуючи ухвалу апеляційного суду від 2 липня 2019 року щодо ОСОБА_7 , зазначив про відсутність в ухвалі апеляційного суду належних мотивів на спростування доводів щодо м`якості призначеного йому покарання внаслідок безпідставного застосування положень ст. 75 КК. Відповідно до позиції касаційного суду місцевий суд, звільняючи ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК, не врахував тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, кількості епізодів та особи винного.
Під час повторного розгляду справи суд апеляційної інстанції на виконання вказівок касаційного суду достатньою мірою врахував тяжкість і обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, його працевлаштування, позитивну характеристику з місця роботи, визнання винуватості у скоєних злочинах, щире каяття, подяки ГО «Волонтерський рух «Покрова», 10-ї резервної сотні ДУК ПС та адміністрації Малолюбашівської гімназії, що підтверджується наявними у справі документами, поведінку після вчинення злочинів, й обґрунтовано погодився з рішенням місцевого суду про застосування до призначеного йому покарання положень ст. 75 КК.
Доводи прокурора щодо порушення вимог ч. 2 ст. 439 КПК у зв`язку з невиконанням вказівок суду касаційної інстанції колегія суддів вважає неспроможними, оскільки під час нового апеляційного розгляду цього кримінального провадження апеляційний суд, урахувавши всі обставини та дані про особу винного, розглянув вирок місцевого суду в межах поданої прокурором апеляційної скарги відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК.
На переконання колегії суддів, покарання, яке призначив ОСОБА_7 місцевий суд і з яким погодився апеляційний суд, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципам індивідуалізації, справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових злочинів.
Під час перегляду кримінального провадження апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні скарги прокурора, в ухвалі навів докладні мотиви прийнятого рішення та підстави, з яких визнав скаргу необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду є належним чином вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність не допущено, а призначене покарання відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі винного, тому касаційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду – без зміни.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 липня 2020 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження у судах першої та апеляційної інстанцій, – без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                               

ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                 ОСОБА_3