ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1759/20                                                          Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 жовтня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                  Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

                                                     В С Т А Н О В И В :
20 травня 2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якій позивач просить:
1) визнати протиправним дії відповідача щодо відмови в поновленні позивачу виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. ст. 54, 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи”;
2) зобов`язати відповідача поновити та виплачувати позивачу пенсію за віком, призначену відповідно до ст. ст. 54, 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” з 01.02.2017 року та продовжувати виплачувати її в подальшому в порядку ст. 47 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
3) зобов`язати відповідача негайно виконати рішення суду про присудження виплати пенсії в частині виплати пенсії за віком позивачу у межах суми стягнення за один місяць.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що з 22.08.2016 на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» йому призначено пенсію за віком. Проте з 01.02.2017 виплату пенсії було протиправно припинено. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 р. позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови в поновленні ОСОБА_1 виплати пенсії за віком, призначеної відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області поновити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком, призначену відповідно до ст. 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали в наслідок Чорнобильської катастрофи” з 01.02.2017.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення про призупинення виплати пенсії позивачу було прийнято у зв`язку із відсутністю первинних документів, які б підтверджували, що позивач перебував в зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Апелянт вважає, що перевірку здійснено у відповідності до вимог чинного законодавства. Під час перевірки встановлено відсутність первинних документів, які б підтверджували, що позивач перебував у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Також апелянт посилається на пропущення позивачем строків звернення до суду. 
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС Україна).
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.  Вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято законно та обґрунтовано, оскільки у позивача наявні всі документи, що підтверджують його участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга в оскаржуваній частині не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, з 22.08.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Однак, з незрозумілих підстав, відповідач з 01.02.2017 року припинив позивачу виплату пенсії.
21.01.2020 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з заявою про поновлення виплати пенсії, мотивуючи її тим, що право позивача на отримання пенсії за віком, яка призначена на підставі ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підтверджене посвідченням учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (Категорія 2) Серія А № 100205, видане Черкаською обласною державною адміністрацією 23.10.1992 року.
Листом від 07.02.2020 №125-127/П-03/8-2300/20 відповідач повідомив позивача про те, що протоколом комісії по розгляду спірних питань при призначенні (перерахунку) пенсій та відказних справ № 42/3 від 16.06.2017 йому відмовлено в подальшій виплаті пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону №796.
Як зазначено у вищезазначеному листі відповідачем, з метою перевірки обґрунтованості підстав призначення пенсії, було направлено запити до Головного управління військової контррозвідки, Галузевого державного архіву Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 та отримано відповіді, а саме:
- лист Головного управління військової контррозвідки Департаменту контррозвідки Служби безпеки України від 5.10.2016 № 17/0/3-5527кт, в якому зазначено, що в фондах Галузевого державного архіву СБУ відомості щодо позивача та 25 МСД (в/ч 49477) відсутні та рекомендовано звернутись до Галузевого державного архіву Збройних Сил України, де зберігаються документальні матеріали 25 МСД (в/ч НОМЕР_1 );
- архівна довідка від 16.12.2016 № 179/1/12955, видана Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, в якій зазначено, що документи в/ч НОМЕР_1 на зберігання до архіву но надходили. Крім того, повідомлено, що в перевірених наказах командира управління 25-ї мотострілецької дивізії (в/ч 0330-1) по стройовій частині за період з 7 червня до 19 вересня 1986 року позивач не значиться;
- лист від 16.01.2017 № 17-01/102, виданий Департаментом соціального захисту населення Черкаської облдержадміністрації, яким надіслано копію довідки від 02.12.1998 № 148/33, на підставі якої позивачу надано та підтверджено статус учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС категорії 2;
- лист від 23.05.2017 № 739_06_05_496, виданий Компаніївським районним військовим комісаріатом Кіровоградської області, в якому зазначено, що згідно з книгою “Облік військовозобов`язаних, які пройшли спеціальні збори” Ви у в/ч 49477 з 07.06.1986 до 19.09.1986 отримали дозу опромінення - 20. Відомості про нагороди відсутні.
Не погоджуючись з даною відмовою позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Право призначення пенсії особам, постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи регулюються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - № 796-XII).
Статтею 10 Закону № 796-XII передбачено, що учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII особам, які працювали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зокрема, особам які працювали які працювали з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року у зоні відчуження від 1 до 5 календарних днів, у 1987 році - від 10 до 14 календарних днів, у 1988 році - не менше 30 календарних днів, на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві - не менше 14 календарних днів у 1986 році, - пенсійний вік зменшується на 5 років.
Відповідно до Порядку № 22-1, при призначенні пенсії із застосуванням норм ст. 55 Закону № 796-XII, до заяви про призначення пенсії за віком додаються, зокрема, такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року № 122, або довідка військової частини, в складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою проводились роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування.
Аналіз зазначених норм свідчить, що для виникнення в особи права на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, така особа повинна довести факт своєї роботи у зоні відчуження (у період з 01 липня 1986 року по 31 грудня 1986 року від 1 до 5 календарних днів).
Як встановлено судом, позивач подав до пенсійного органу для призначення пенсії, відповідно до ст. 55 Закону № 796-XII, такі документи: 
- копію військового квитка;
- довідку від 02.12.1998 № 148/33, видану Головним управлінням військової контррозвідки Служби безпеки України, в якій зазначено, що позивач в складі відділення охорони ОВ по 25 МСД у в/ч 49477 брав участь в ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 7 червня до 19 вересня 1986 року. Особливий відділ КДБ СРСР по 25 МСД організаційно входив до Управління 25 МСД в/ч 03304 та дислокувався в 30-кілометровій зоні с. Субіди (так в документі).
З 22.08.2016 ОСОБА_1 призначено пенсію зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
З 01.02.2017 року припинив позивачу виплату пенсії, оскільки первинні документи, які б підтверджували, що позивач перебував у зоні відчуження під час ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС відсутні.
Відповідно до ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання  наслідків Чорнобильської катастрофи  -  катастрофи  планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу  є  обов`язком держави.
Згідно  зі  ст. 21 Конституції України усі люди  є  вільні і рівні  у  своїй гідності та  правах.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Основного  Закону  України громадяни мають рівні конституційні  права  і свободи та  є  рівними перед  законом; що  гарантована Конституцією України рівність усіх людей в їх  правах  і свободах означає необхідність забезпечення їм рівних правових можливостей для реалізації однакових за змістом та обсягом  прав  і свобод та не виключає можливості законодавця при регулюванні питань соціального забезпечення встановлювати певні відмінності щодо обсягу такого забезпечення.
Конституційний Суд України  у  Рішенні  від  20 березня 2002 року № 5-рп/2002 наголосив на недопустимості скасування окремих пільг, компенсацій та гарантій особам, які  постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,  зазначивши,  що  "відповідно до статті 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання  наслідків Чорнобильської катастрофи є  обов`язком держави. Одним із тяжких  наслідків аварії  на ЧАЕС стала втрата здоров`я громадянами.  Законами  України таких громадян віднесено до відповідних категорій, вони потребують відновлення втраченого здоров`я, постійної медичної допомоги та соціального захисту з боку держави".
У  Рішенні  від  17 липня 2018 року № 6-р/2018 Конституційний Суд України також звернув увагу на засадничий характер обов`язку держави щодо подолання  наслідків Чорнобильської катастрофи  та на необхідність виокремлення категорії громадян України, які  постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи  і потребують додаткових гарантій соціального захисту  у  зв`язку з надзвичайними масштабами вказаної  катастрофи  та її  наслідків.  Такі гарантії, пільги та компенсації  є  особливою формою відшкодування завданої шкоди вказаній категорії громадян, а  тому  скасування чи обмеження цих пільг, компенсацій і гарантій без рівноцінної їх заміни свідчитиме про відступ держави  від  її конституційного обов`язку. Пільги, компенсації та гарантії  є  такими,  що  захищені Конституцією України  від  негативних  наслідків  для цієї категорії осіб при внесенні змін до законодавства України. Приписи статті 3 Конституції України, згідно з  якими  держава відповідає перед людиною за свою діяльність (частина друга), зобов`язують державу обґрунтовувати зміну законодавчого регулювання, зокрема,  у  питаннях обсягу пільг, компенсацій та гарантій особам, які  постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Крім того,  у  Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат)  від  25 квітня 2019 року № 1-р(II)/2019 міститься висновок, згідно з  яким,  аналіз положень, зокрема, статті 16 Конституції України дає підстави для висновку,  що  особи, які брали участь  у ліквідації наслідків аварії  на  Чорнобильській АЕС,  мають спеціальний  статус  та особливі умови соціального захисту; за Конституцією України посилений соціальний захист вказаних категорій осіб вимагає  від  держави виконання обов`язку визначати такий обсяг їх соціального забезпечення,  який  гарантуватиме їм гідні умови життя, а також повне відшкодування заподіяної шкоди.
З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції вірно зауважив, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення “Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС” або “Потерпілий від Чорнобильської катастрофи”.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах  від  21 листопада 2006 року  у  справі № 21-1048во06,  від  04 вересня 2015 року  у  справі № 690/23/15-а, Верховним Судом  у  постановах  від  27 лютого 2018 року  у  справі № 344/9789/17,  від  24 жовтня 2019 року  у  справі № 152/651/17,  від  25 листопада 2019 року  у  справі № 464/4150/17 та  від  27 квітня 2020 року  у  справі № 212/5780/16-а, від 18 червня 2020 року у справі № 591/4104/16-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції вірно визнав безпідставним посилання відповідача на те, що відповіді Головного управління військової контррозвідки, галузевого державного архіву Міністерства оборони України та Кіровоградського обласного військового комісаріату не підтверджують права позивача на пенсію за віком, яке встановлене ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та не можуть бути підставою для припинення мені виплати пенсії, оскільки, оскільки це не спростовує факту участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Щодо посилання відповідача на пропуск позивачем строку звернення до суду суд першої інстанції зазначив таке.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Згідно із ч. 1 та ч. 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Слід зазначити, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та наслідки у вигляді повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права (права на призначення пенсії за віком), легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 7 лютого 2019 року у справі №295/6531/17, від 18.02.2020 у справі №1840/3344/18.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції обгрунтовано відхилив пояснення відповідача щодо залишення позовної заяви без розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вищевказаним критеріям рішення суду першої інстанції відповідає.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в запереченні на позовну заяву, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Судові витрати не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст.ст.  243,  244,  250,  310,  311, 316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

                                                        П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 06 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                            Н.П. Бужак

                                                                                                     Л.О. Костюк