Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 755/8432/18
провадження № 51-5241 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12018100040004899, 
встановив:
За вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 17 грудня 2019 року
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,                               громадянина України, котрий народився у с. Нове Полтавської області, Оржицького району, зареєстрованого та проживаючого на АДРЕСА_1 , раніше судимого, 
засуджено за ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі – КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (в редакції Закону № 838-VIII від 26.11.2015) у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4               з 19 травня 2018 року по 31 серпня 2018 року та з 9 вересня 2019 року по 16 грудня 2019 року з розрахунку один день попереднього ув’язнення на один день позбавлення волі.
Прийнято рішення щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за те, що                   він 19 травня 2018 року, приблизно о 02:30 год., перебував на території                               ПКіВ«Гідропарк», де побачив раніше невідому йому жінку ОСОБА_5 , у якої на плечі знаходилась жіноча сумка, та у нього в цей момент виник злочинний умисел на повторне відкрите заволодіння чужого майна, реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 обома руками штовхнув ОСОБА_5 , яка внаслідок цього впала спиною на землю та зірвав з її плеча належну їй жіночу сумку, в якій знаходилися: мобільний телефон «Samsung Galaxy J7» та мобільний телефон  «Nokia X2». Після чого, ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, вказаними діями завдавши потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 5820 гривень. 
УхвалоюКиївського апеляційного суду від 24 червня 2020 року вирок місцевого суду залишено без змін.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить зменшити міру покарання               зі звільненням від його відбування на підставі ст. 75 КК. 
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових                злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності                                    та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,               їх небезпечності та даним про особу винного.
Обираючи ОСОБА_4 покарання, суд послався на тяжкість вчиненого злочину, що згідно зі ст. 12 КК є тяжким, відсутність пом`якшуючих обставин та обставин, що його обтяжують, та призначив йому покарання за ч. 2 ст. 186 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, яке не є максимальним у межах санкції вказаної норми. 
Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження                                   за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Однак, повною мірою врахувавши всі обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання                   з випробуванням на підставі ст. 75 КК, оскільки з урахуванням даних про особу винного, який не має стійких соціальних зв`язків, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, проте належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, вчинив новий корисливий злочин, а тому його виправлення  можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_4 у частині суворості призначеного покарання та з зазначенням докладних мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив вирок без змін. 
Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через його суворість колегія суддів не вбачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі засудженого. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам                 ст. 419 КПК.
Призначене ОСОБА_4 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК,                          є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на судові рішення щодо нього. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                           ОСОБА_3