ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/2033/20          Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
          Тихоненко О.М.

ПОСТАНОВА
Іменем України

23 листопада 2020 року          м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді          Сорочка Є.О.,
суддів           Єгорової Н.М., 
          Коротких А.Ю.,
за участю секретаря с/з           Грисюк Г.Г.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                  В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Чернігівського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо повернення документів та залишення без реалізації заяви позивача щодо вирішення спірного питання для зарахування до вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби на пільгових умовах та зобов`язати відповідача прийняти заяву позивача з доданими документами та подати всі документи разом з особовою справою позивача зі своїми висновками до управління персоналу вищого рівня (за підпорядкованістю) для ретельного вивчення цього питання та направлення документів на розгляд комісії Міністерства оборони України.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Чернігівським обласним військовим комісаріатом 24.06.1981 йому призначена пенсія по інвалідності, яку він отримує відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Як особа з інвалідністю 1 групи отримує пенсію у розмірі 100% грошового забезпечення за відповідною посадою на момент звільнення з військової служби. До грошового забезпечення входить процентна надбавка за вислугу років. Надбавка за вислугу років в пільговому обчисленні 9 років 9 місяців, розрахована Чернігівським обласним військовим комісаріатом і становить 30% посадового окладу. Проте позивачу не зараховано час безперервного знаходження на лікуванні в лікувальних закладах до пільгової вислуги років для призначення пенсії по інвалідності, а саме в період з 24.10.1980 по 27.01.1981. Зазначає, що на даний час є законні підстави для підвищення розміру пенсії за рахунок надбавки за вислугу років, включаючи пільгову, а тому має право для перегляду та перерахунку вислуги років, яка на його думку повинна бути більше 10 років, як наслідок надбавка має бути перерахована з 30% до 35%.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що наказ Міністерства оброни України від 14.08.2014 №530 чітко визначає алгоритм дій щодо розрахунку вислуги років на пенсію, який не було дотримано відповідачем.
Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до вимог Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Як слідує з даних особово-пенсійної справи (ФЧ 31062) позивач має вислугу років в календарному обчисленні - 8 років та 8 місяців, в пільговому - 9 років 9 місяців.
Позивач 01.04.2020 звернувся до відповідача з заявою про вирішення спірного питання щодо зарахування пільгової вислуги років, в якій просив з`ясувати всі обставини, пов`язані зі спірними періодами служби позивача для зарахування на пільгових умовах до вислуги років один місяць служби за три місяці служби на території Демократичної Республіки Афганістан і час безперервного знаходження у зв`язку з цим на лікуванні в лікувальних закладах. Подати всі документи разом з особовою справою зі своїми висновками до управління персоналу вищого рівня (за підпорядкованістю), для ретельного вивчення цього питання та направлення документів на розгляд комісії Міністерства оборони України (а.с.63-65).
Листом від 06.04.2020 № 5/1664с відповідач повернув позивачу документи та залишив вказану заяву без реалізації (а.с.73).
В подальшому, 17.06.2020 відповідач надіслав на адресу позивача відповідь № 1410, в якій зазначив, що у відповіді від 06.04.2020 за № 5/1664с допущена описка в частині повернення без реалізації документів. Також вказав, що відповідно до п. 12 послужного списку позивач проходив службу в складі радянських військ направлених для надання військової допомоги ДРА з 05.04.1980 Пр. № 31 по 23.10.1980 № 243. Вказаний запис внесений не Чернігівським ОТЦК та СП, а 395 мотострілецьким полком у 1980 році. Також повідомлено, що період перебування позивача на лікуванні у ВГ в/ч пп 86608 Пулі-Хумрі з 24.10.1980 по 07.11.1980 зараховано до вислуги років на пільгових мовах. Період перебування на лікуванні у ОВГ-340 м. Ташкент з 07.11.1980 по 27.01.1981 зарахований до календарної вислуги років військової служби, однак до вислуги років на пільгових умовах (1 місяць за 3 місяці) не зарахований у зв`язку з тим, що на лікуванні з 07.11.1980 по 27.01.1981 позивач перебував не на території Афганістану, а на території міста Ташкент де не проходили бойові дії. У зв`язку з цим до вислуги років на пільгових умовах зарахувати позивачу відповідний період у відповідача немає законних підстав. Таким чином, до календарної вислуги років позивача зараховано період з 01 вересня 1972 року по 23 травня 1981 року (день виключення зі списків особового складу військової частини). В пільговому обчисленні 1 місяць за три місяці позивачу зараховано вислугу років з 05 квітня 1980 року по 07 листопада 1980 року, як наслідок календарна вислуга років останнього становить 8 років та 8 місяців, в пільговому обчисленні - 9 років та 9 місяців (а.с.74-76).
Вважаючи дії відповідача щодо повернення документів та залишення без реалізації заяви позивача протиправними, позивач звернувся з даним позовом до суду за захистом порушених прав.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог виходив з того, що відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, заява позивача від 01.04.2020 відповідачем без реалізації залишена не була, а останньому надана обґрунтована відповідь від 17.06.2020 за № 1410. 
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються  Конституцією України,  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до  Конституції України  визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Так, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені  Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII  (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Соціальний захист військовослужбовців - це діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом (ст.1 Закону № 2011-XII).
Відповідно до пунктів 2.13.-2.15 розділу II Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530 (надалі - Положення № 530), при обчисленні вислуги років на пенсію військовослужбовцям, які підлягають звільненню з військової служби, складається розрахунок вислуги років військовослужбовця на пенсію (додаток 3). У розрахунку зазначаються всі календарні періоди військової служби і окремо періоди, що зараховуються до вислуги років на пільгових умовах, а також загальна вислуга років на пенсію.
Якщо військовослужбовець, який підлягає звільненню з військової служби, має право на пенсію, що призначається відповідно до підпункту «б» частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (надалі також - Закон), то в розрахунку загального страхового стажу (в календарному обчисленні) на пенсію за вислугу років (додаток 4) зазначаються всі календарні періоди військової служби та окремо календарні періоди роботи як працівника, а також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, училищах, школах і на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі.
Обчислення вислуги років у разі кількох періодів служби (страхового стажу) здійснюється з урахуванням того, що рік складається з 12 місяців, а місяць у середньому - з 30 днів.
Попередній розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію складається відповідним управлінням (відділом) персоналу та передається разом з особовою справою до фінансового органу (пункт 2.12 цього розділу), який складає основний розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію і повертає його в управління (відділ) персоналу для долучення до особової справи військовослужбовця.
Вислуга років розраховується не пізніше ніж за два місяці до дати, на яку планується звільнення військовослужбовця. Розрахунок вислуги років (страхового стажу) на пенсію не складається для військовослужбовців, щодо яких на дату запланованого звільнення не дотримуються умови призначення пенсії, зазначені у статті 12 Закону.
Після звільнення військовослужбовця з військової служби зазначений примірник особової справи разом з основним розрахунком вислуги років надсилається в обласний військовий комісаріат (ТЦКСП) за обраним військовослужбовцем місцем проживання, а попередній розрахунок залишається у справах фінансового органу та зберігається протягом трьох років.
Розрахунок вислуги років здійснюється військовою частиною у якій військовослужбовець проходить військову службу перед звільненням з військової служби, а після звільнення розрахунок вислуги років направляється разом з особовою справою до Територіального центру комплектування та соціальної підтримки (обласного військового комісаріату).
Як вбачається з матеріалів справи, військова частина з якої позивач звільнявся розрахунку вислуги років не проводила. Останній запис був внесений не Чернігівським ОТЦК та СП, а 395 мотострілецьким полком у 1980 році.
Відповідно до п. 3.3 розділу III Положення № 530 для оформлення документів щодо призначення пенсії за вислугу років або по інвалідності подається, серед інших документів, документи про страховий стаж (при призначенні пенсії згідно з пунктом «б» ч. 2 ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб»).
Пункт «б» частини другої статті 12 вказаного Закону передбачає, що пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що документи про страховий стаж (вислугу років) подаються лише при призначенні пенсії за вислугу років.
Натомість, у даному випадку пенсія призначена позивачу по інвалідності у зв`язку з чим розрахунок вислуги років не проводиться.
За таких обставин, на даний час розрахунок вислуги років може здійснюватися лише Чернігівським обласним територіальним центру комплектування та соціальної підтримки де позивач перебуває на обліку, а направлення відповідачем особово-пенсійної справи позивача до управління персоналу вищого рівня (за підпорядкованістю) та в подальшому до комісії Міністерства оборони України для ретельного вивчення цього питання нормами законодавства не передбачено, як в управлінні персоналу вищого рівня, так і у комісії Міністерства оборони України обов`язок проводити розрахунок вислуги років відсутній.
Відповідач діяв у відповідності до вимог чинного законодавства, заява позивача від 01.04.2020 відповідачем без реалізації залишена не була, а останньому надана обґрунтована відповідь від 17.06.2020 за № 1410, тому права позивача щодо розгляду звернення та отримання відповідної відповіді на звернення не порушені.
Колегія суддів наголошує, що доводи позивача, зокрема щодо чітко визначеного алгоритму дій щодо розрахунку вислуги років на пенсію, передбаченого Положенням про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2014 року № 530, стосуються порядку призначення пенсії за вислугою років, натомість позивачу вже призначено пенсію по інвалідності.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2020 року – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної  скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя          Є.О. Сорочко

Суддя          Н.М. Єгорова

Суддя          А.Ю. Коротких