ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 602/1157/20	Головуючий у 1-й інстанції Костів Л.І. 	
Провадження № 33/817/471/20 	Доповідач - Сарновський В.Я.	
Категорія - ст.44-3 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2020 р. суддя Тернопільського апеляційного суду Сарновський В.Я. розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2020 року,-

В С Т А Н О В И В:

Вказаною постановою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 44-3 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 420,40 грн. судового збору.
Згідно постанови 23 вересня 2020 року о 14 год. 23 хв. ОСОБА_1 , працюючої продавцем хлібного кіоску на вул.Шкільній в м.Ланівці Лановецького району Тернопільської області, перебувала на робочому місці без засобів індивідуального захисту (захисної маски чи респіратора), чим порушила пп.1 п.10 Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року та постанову Головного державного санітарного лікаря України №17 від 09 травня 2020 року.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову постанову, якою провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в її діях події і складу адміністративного правопорушення. Свої вимоги мотивує тим, що згідно законодавства кіоск не відноситься до громадських будинків і споруд, а також він не містить окремого приміщення для перебування людей, реалізація продукції, яка запакована в поліетиленову упаковку, здійснюється через вікно видачі. Вважає, що суд першої інстанції у результаті неналежного дослідження місця вчинення правопорушення, прийшов до незаконного висновку щодо наявності складу правопорушення. Висловлює думку, що рапорт поліцейського, як доказ винуватості, не може бути прийнятий до уваги, оскільки рапорт є внутрішнім документом правоохоронного органу. Стверджує, що не можна вважати доказом вини диск з відеофіксацією, на який зіслався місцевий суд, оскільки в протоколі не зазначено, що будь-які відеоматеріали долучаються до матеріалів справи і з відеозапису не можливо встановити його дату та час. Також вказує, що постанова Головного державного санітарного лікаря України №17 від 09 травня 2020 року носить рекомендаційний характер, не є актом законодавства, яким встановлюються правила щодо карантину людей, санітарно-гігієнічні, санітарно-протиепідемічні правила і норми, в розумінні ст.44-3 КУпАП. Вважає, що її дії не підпадають під ознаки правопорушення передбаченого ст.44-3 КУпАП, а якщо і підпадають, то у суду були підстави для віднесення такого правопорушення до малозначного, з огляду на відсутність суспільно-небезпечних наслідків, наявності на утриманні неповнолітньої дитини, обсягу доходу, перебування у негромадському місці, зняття маски з необхідності прийняття ліків та непритягнення до відповідальності раніше, однак внаслідок неналежного дослідження протоколу та усіх обставин справи, суд прийшов до незаконного рішення.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника адвоката Мирончик Ю.В., які просили задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, проаналізувавши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд прийшов до наступних висновків. 
Згідно вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам.
Перевіркою матеріалів справи в ході апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення.
Як вбачається зі змісту оскарженої постанови, судом першої інстанції належним чином перевірені всі обставини справи, які досліджені всебічно, повно та об`єктивно, висновки суду про винуватість ОСОБА_1 у вчинені правопорушення ґрунтуються на матеріалах справи.
Так, судом вірно враховані дані, що містяться в протоколі про адміністративне правопорушення серії АПР18 № 715267 від 23 вересня 2020 року, яким зафіксовано перебування ОСОБА_1 у хлібному кіоску без засобів індивідуального захисту, що також підтверджується доданим до протоколу диском з відеофіксацією вчиненого правопорушення, поясненнями ОСОБА_1 , які вона надала безпосередньо після виявлення порушення і складання протоколу та підтвердила, що 23 вересня 2020 року о14 год 23 хв перебувала в кіоску ТзОВ «Агробізнес» без засобів індивідуального захисту: маски та рукавичок.
Таким чином, вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 44-3 КУпАП, доведена належним чином дослідженими в судовому засіданні доказами.
Доводи апеляційної скарги про те, що кіоск, в якому ОСОБА_1 перебувала без засобів індивідуального захисту, не відноситься до громадських споруд є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи в ньому здійснюється продаж продуктів харчування (хліба), а тому ОСОБА_1 допустила порушення вимог Постанови КМУ №641 від 22 липня 2020 року щодо карантину людей і посилених протиепідемічних заходів.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 працює в ТОВ “Агробізнес” на посаді менеджера, а не продавця як це вказано у протоколі, не спростовують факту вчинення нею зазначеного правопорушення.
Доводи апеляційної скарги, що визнавши доведеним факт здійснення ОСОБА_1 торгівлі харчовими продуктами без засобів індивідуального захисту, суд першої інстанції вийшов за межі вказаних у протоколі про адміністративне правопорушення обставин є безпідставними, оскільки зі змісту оскарженої постанови вбачається, що суд визнав доведеним лише те, що ОСОБА_1 , перебувала на робочому місці без засобів індивідуального захисту.
Інші доводи апеляційної скарги, в тому числі допустимості наявного у справі відеозапису події правопорушення, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки з пояснень ОСОБА_1 в суді першої інстанції (а.с.11) вбачається, що вона цих обставин не заперечує і підтвердила, що на час перевірки перебувала в кіоску і зняла маску.
Таким чином, в ході апеляційного розгляду не встановлено обставин, які би ставили під сумнів правильність кваліфікації дій ОСОБА_1 за ст. 44-3 КУпАП.
Разом з тим, після винесення судом першої інстанції оскаржуваної постанови, а саме 21 листопада 2020 року, набрав чинності Закон України “Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)” від 6 листопада 2020 року N 1000-IX, яким ст.44-3 КУпАП доповнено частиною другою, яка передбачає адміністративну відповідальність у вигляді штрафу в розмірі від десяти до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за перебування в громадських будинках, спорудах, громадському транспорті під час дії карантину без вдягнутих засобів індивідуального захисту, зокрема респіраторів або захисних масок, що закривають ніс та рот, у тому числі виготовлених самостійно.
Отже, цей закон визначає значно менше стягнення за вчинене ОСОБА_1 діяння.
Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. 
Враховуючи наведені вимоги закону, а також характер вчиненого правопорушення, наявні у справі відомості про особу ОСОБА_1 , ступінь її вини, відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують відповідальність, адміністративне стягнення у вигляді штрафу необхідно змінити і застосувати його у мінімальному розмірі передбаченому санкцією ч. 2 ст. 44-3 КУпАП (в редакції Закону України від 06.11.2020 р. №1000-ІХ).
Керуючись ст. ст. 8, 294 КУпАП України, суддя,-
       
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Лановецького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2020 року в частині накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) грн. в дохід держави змінити, зменшивши суму штрафу до 170 (ста сімдесяти) гривень.
В решті цю постанову залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя