Справа № 461/984/20                                 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф. 
Провадження № 22-ц/811/2240/20                                Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П. 
Категорія справи:48

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

        16 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

               головуючого - судді Цяцяка Р.П., 
               суддів Крайник Н.П. та Шеремети Н.О.,
за участю секретаря Симець В.І.,
адвоката Тибінки В.Я. - представника позивача ОСОБА_1 ;
адвоката Любашевського В.П. - представника ЛКП «Старий Львів»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Львівського комунального підприємства «Старий Львів» на рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 липня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2020 року ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Львівського комунального підприємства (ЛКП) «Старий Львів», третя особа: Галицька районна адміністрація Львівської міської ради, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути зі згаданого відповідача на користь позивача 14 237 грн. 67 коп. майнової шкоди, 5 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.
Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 16 січня 2019 року близько 15 год. позивач припаркував свій автомобіль марки «Skoda Octavia Tour 1.6», д.н.з. НОМЕР_1 (в подальшому - «автомобіль позивача»), біля будинку № 2-а на площі Соборній у м. Львові і в подальшому перебував на діловій зустрічі в кафе-барі « На Соборній », яке знаходиться в даному будинку. Близько 16 год. 30 хв. на автомобілі позивача спрацювала сигналізація. Вийшовши з будинку, позивач побачив, що на його автомобіль впала частина конструкції з фасаду згаданого будинку. Припаркований поряд автомобіль Ford, д.н.з. НОМЕР_2 , теж зазнав пошкоджень внаслідок падіння фрагменту фасаду будинку. Очевидцями даного факту було ряд осіб.
По вищенаведене було повідомлено поліцію по телефону «102» та на гарячу лінію міста Львова по телефону «1508», а також на місце події було запрошено працівників ЛКП «Старий Львів», а саме: головного інженера та майстра, які здійснили фотофіксацію пошкоджень транспортних засобів.
Згідно Висновку № 13 огляду та дослідженя транспортного засобу від 02.02.2019 року №13, даного судовим експертом Галамай Я.І., вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 14 237 грн. 67 коп., а вартість проведеного експертного дослідження згідно квитанції від 23.01.2019 року становить 1 000 гривень.
Крім цього, стверджувалось також, що позивачу було спричинено і моральну шкоду, яка полягала в тому, що внаслідок бездіяльності відповідача було пошкоджено автомобіль позивача, чим було спричинено останньому душевні страждання, які проявились в тому, що він втратив можливість безперешкодно використовувати належний йому транспортний засіб та вимушений був вживати заходів для відвернення негативних наслідків завданих йому збитків. Завдану моральну шкоду позивач оцінив у 5 000 гривень (а.с. 2-6).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.
Стягнуто з Львівського комунального підприємства «Старий Львів» на користьОСОБА_1 :
-14 237 грн. 67 коп. матеріальної шкоди;
-3 000 гривень моральної шкоди;
-753 грн. 38 коп. сплаченого судового збору
-896 грн. 03 коп. витрат, пов`язаних із залученням експерта.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 196-203).

Дане рішення оскаржив відповідач.
Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Вважає, що «необґрунтованість оскаржуваного Рішення суду полягає в тому, що суд … прийняв до уваги покази свідків та інформацію поліції», які (свідки) «не бачили самого факту падіння ні частин конструкції фасаду з будинку …, ні штукатурних елементів тощо».
Вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди.
Вважає, що суд «необґрунтовано застосував положення норм матеріального права ч.2 ст.1167 та ст. 1187 ЦК України» (а.с. 209-212).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що: 
-        цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
-        обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);
-        доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);
-        належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);
-        жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Частиною 2 статті 1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Факт того, що будинок № 2-а на площі Соборній у місті Львові знаходиться на балансі відповідача, ЛКП «Старий Львів», стверджується матеріалами справи та згаданим апелянтом не заперечується. 
Факт заподіяння шкоди автомобілю позивача 16 січня 2019 року в результаті падіння на нього фрагментів конструкцій з фасаду будинку № 2-а на площі Соборній у місті Львові стверджується показами допитаних в суді першої інстанції свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (з приведенням їх до присяги та попередженням під власноручний підпис про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання; а.с. 129, 151), які особисто бачили згаданий автомобіль за вказаною адресою відразу ж після падіння на нього фрагментів конструкцій з фасаду будинку № 2-а на площі Соборній , а також фотофіксацією даної події (а.с. 143-147).
Опосередковано факт заподіяння шкоди автомобілю позивача саме в результаті падіння на нього фрагментів конструкцій з фасаду будинку стверджується також описом та фотографіями пошкоджень цього автомобіля, які містяться у Висновку № 13 експертного автотоварознавчого дослідження від 02 лютого 2019 року, складеному судовим експертом Галамай Я.І. (а.с. 16-46).
Вищенаведені докази по справі відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано, а відтак суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що відповідачем не доведено, що шкоди автомобілю позивача завдано не з вини відповідача (апелянта), а тому доводи апеляційної скарги, які ставлять під сумнів (зокрема) покази вищезгаданих свідків, до уваги прийматися не можуть.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як вбачається з вищенаведеного, судом установлено та стверджується матеріалами справи те, що майнової шкоди позивачу було заподіяно саме з вини відповідача, який в добровільному порядку її не відшкодував, в результаті чого позивач змушений був захищати своє порушене право у судовому порядку, а отже витрачати значних зусиль та часу для його відновлення, оскільки захист свого права вимагав від позивача додаткових зусиль для організації свого часу та побуту і у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому процесі для належного відстоювання своїх прав він повинен був звертатись за правовою допомогою. Безспірним є те, що усі ці обставини негативно відображаються на психоемоційному стані будь-якої особи.
З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, присудивши таку до стягнення у розмірі 3 000 грн., що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.
З урахуванням усіх обставин справи в їх сукупності колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про недоведеність позивачем факту заподіяння йому морально шкоди. 

Як стверджується змістом оскаржуваного рішення, суд його постановив з посиланням на певні норми Цивільного кодексу України, а саме: керуючись його статтями 22, 23, 1166 та 1167 (а.с. 202).
В той же час, посилання на статтю 1187 ЦК України - як на норму матеріального права, якою керувався суд при ухваленні оскаржуваного рішення, в цьому переліку є відсутнім.
Так само, як є відсутнім у цьому переліку посилання саме на частину 2 статті 1166 ЦК України (міститься посилання на статтю 1166 ЦК України в цілому - без посилання на конкретну її частину).
За наведених обставин доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд до спірних правовідносин «необґрунтовано застосував положення … ч.2 ст.1167 та ст. 1187 ЦК України», до уваги також прийматися не можуть - які такі, що не відповідають фактичним обставинам справи.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 

П О С Т А Н О В И В:
       Апеляційну скаргу Львівського комунального підприємства «Старий Львів» залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 липня 2020 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 26 листопада 2020 року.

       Головуючий:                                                Цяцяк Р.П.

       Судді:                                                                Крайник Н.П.

                                                                       Шеремета Н.О.