КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
_________________________
 
ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
справа № 756/12935/14-ц              Головуючий у 1-й інстанції суддя: Маринченко М.М.
 
01 грудня 2020 року                                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :
судді-доповідача - Саліхова В.В.
суддів: Вербової І.М., Шахової О.В., 
секретаря судового засідання: Сидоренко А.Д.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №03-08-Ип/34 від 09 квітня 2008 року у розмірі 
2 192 757 грн. 75 коп., яка включає в себе:
строкову заборгованість по кредиту в розмірі 66 205, 07 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 868 133 грн. 18 коп., прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 1 759, 67 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 23074 грн. 18 коп., строкову заборгованість по відсоткам в розмірі 455,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 5 978 грн. 51 коп., прострочену заборгованість по відсоткам в розмірі 27 268, 69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 357 568 грн. 60 коп. та прострочену заборгованість по комісії в розмірі 11 514 грн. Крім того, за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків позивачем нараховано пеню в розмірі 926 489 грн. 28 коп.
Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 03-08-Ип/34 від 09 квітня 2008 року у розмірі 2 192 757 грн. 75 коп. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 1 827 грн. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати у розмірі 1 827 грн.
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/10953/2020	
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. Посилається на неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
В обґрунтування своїх доводів вказує, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому не міг скористатися своїми правами передбаченими ЦПК України - надати свої пояснення, заперечення, докази, що є важливими та мають значення для розгляду справи. Зазначає, що рішенням кредитного комітету Банку від 13.12.2013 проведено реструктуризацію заборгованості та списано суму боргу, відсотки, інші доходи банку, пеню та штрафні санкції, а тому зобов`язання позичальника є повістю виконаними.
Звертає увагу на те, що відповідно до іпотечного договору від 09.04.2008 іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок сум страхового відшкодування у разі знищення, пошкодження або зіпсування предмету іпотеки.
У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі з підстав наведених в ній та просив останню задовольнити.
Інші учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила.
У рішенні ЄСПЛ від 03.04.2008 № 3236/03, § 41«Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. 
Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
На підставі викладеного, та враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності інших учасників цивільного процесу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд  першої інстанції виходив з того, що внаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість в розмірі 2 192 757 грн. 75 коп., тому наявні підстави для стягнення на користь банку вказаної заборгованості з відповідачів солідарно.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, але враховує і певні процесуальні порушення, які були допущені судом першої інстанції при розгляді цієї справи. 
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 09 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси і кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси і кредит» (Банк) та ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір №03-08-Ит/34, за умовами якого Банк зобов`язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси у розмірі 100 000 доларів США зі сплатою 10,4% річних плати за користування кредитними коштами, а позичальник зобов`язався повернути кредитні ресурси до 07 квітня 2023 року та сплатити нараховані відсотки. Погашення заборгованості здійснюється шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 555,56 доларів США (п. 3.2).
Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 959 грн. 50 коп.
Додатковою угодою №2 від 28 серпня 2008 року до кредитного договору сторони виклали п. 2.1 та п. 4.1 кредитного договору в іншій редакції, якою встановили, що Банк надає позичальнику в тимчасове користування кредитні ресурси, що складаються із суми залишку основного боргу по кредиту, що на момент укладання додаткової угоди становить 97 544,22 долари США зі сплатою 11,5% річних.
Додатковою угодою №2 сторони виклали в новій редакції Додаток до кредитного договору №2 «Графік зниження розміру заборгованості».
Підпунктом б) пункту 3.4 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів та сплати відсотків у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів та комісійної винагороди.
Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.
Відповідно до положень п. 6.1 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків позивачем нараховано пеню в розмірі 926489 грн. 28 коп.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за даним кредитним договором 09 квітня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси і кредит» (Банк), ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №03-08-Ип/34-П, за умовами якого (з урахуванням змін, внесених Додатковою угодою №1 від 28 серпня 2008 року до договору поруки) поручитель зобов`язався відповідати перед Банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, відповідно до якого Боржнику надано кредит в розмірі 100000 доларів США зі сплатою 11,5% річних.
Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, видавши позичальнику суму кредиту, обумовлену в кредитному договорі, що підтверджується заявою на отримання кредиту та заявою на видачу готівки № 6 від 09 квітня 2008 року.
Позивач направляв позичальнику та поручителю повідомлення про усунення порушень за кредитним договором шляхом сплати заборгованості №1555-10 від 11 січня 2010 року, №1607 від 01 липня 2010 року, №2997-09 від 16 квітня 2009 року, №9-242200/6637 від 24 липня 2013 року, №9-242200/14686 від 17 вересня 2014 року, №9-242200/13539 від 21 серпня 2014 року якими повідомив відповідачів про наявність заборгованості за кредитним договором і необхідність її погашення. 
Позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом 21 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2 192 757 грн. 75 коп., яка включає в себе строкову заборгованість по кредиту в розмірі 66205, 07 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 868133 грн. 18 коп., прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 1759, 67 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 23074 грн. 18 коп., строкову заборгованість по відсоткам в розмірі 455,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 5978 грн. 51 коп., прострочену заборгованість по відсоткам в розмірі 27268, 69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 357568 грн. 60 коп. та прострочену заборгованість по комісії в розмірі 11514 грн. Крім того, за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків позивачем нараховано пеню в розмірі 926489 грн. 28 коп.
Враховуючи вищевикладене позивач звернувся до суду із відповідним позовом.
Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Пунктом 4.7 кредитного договору передбачено, що позичальник щомісяця сплачує комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 959 грн. 50 коп.
Підпунктом б) пункту 3.4 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних ресурсів та сплати відсотків у випадку несвоєчасного або не в повному обсязі здійснення зарахування грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів та комісійної винагороди.
Згідно п. 6.1 кредитного договору за прострочення повернення кредитних коштів та сплати процентів, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.
Відповідно до положень п. 6.1 кредитного договору за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків позивачем нараховано пеню в розмірі 926 489 грн. 28 коп.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).ї
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що позичальник, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен належно їх виконувати, а уразі порушення зобов`язання настають негативні правові наслідки.
Відповідно до вимог ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.
Таким чином, договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов`язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов`язання, яке виникло між боржником та кредитором.
Пунктом 2.1 договору поруки передбачено, що у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
Таким чином, поручитель є солідарним боржником з позичальником, а в силу ч. 1 ст. 543 ЦК України кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
За таких обставин солідарні боржники мають нести солідарну відповідальність за порушення зобов`язання позичальником.
Матеріали справи свідчать, що позичальник належним чином умови кредитного договору не виконує, у зв`язку з чим станом на 21 серпня 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 2 192 757 грн. 75 коп., яка включає в себе строкову заборгованість по кредиту в розмірі 66 205, 07 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 868 133 грн. 18 коп., прострочену заборгованість по кредиту в розмірі 1 759, 67 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 23 074 грн. 18 коп., строкову заборгованість по відсоткам в розмірі 455,93 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 5 978 грн. 51 коп., прострочену заборгованість по відсоткам в розмірі 27 268, 69 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21 серпня 2014 року становить 357 568 грн. 60 коп. та прострочену заборгованість по комісії в розмірі 11 514 грн. Крім того, за несвоєчасне погашення кредиту та відсотків позивачем нараховано пеню в розмірі 926 489 грн. 28 коп.
Таким чином, у відповідачів виникли зобов`язання щодо повернення заборгованості за кредитним договором.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню щодо стягнення кредитної заборгованості солідарно із відповідачів.
Доводи апеляційної скарги про те, що було проведено реструктуризацію заборгованості та списано суму боргу не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки станом на момент ухвалення рішення суду та при розгляді справи в суді апеляційної інстанції заборгованість не погашена та органи виконавчої служби при виконанні рішення суду проводять розрахунки суми, яка підлягає стягненню, враховуючи розмір погашеної заборгованості.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивач відповідно до іпотечного договору має право задовольнити свої вимоги також не спростовують позовні вимоги, оскільки позивач на власний розсуд вибрав спосіб захисту свого порушеного права щодо стягнення заборгованості.
Подаючи апеляційну скаргу зазначає, що при розгляді справи суд першої інстанції не врахував, що рішенням кредитного комітету Банку від 13.12.2013 проведено реструктуризацію заборгованості та списано суму боргу, відсотки, інші доходи банку, пеню та штрафні санкції, а тому зобов`язання позичальника є повістю виконаними.
Звертає увагу на те, що відповідно до іпотечного договору від 09.04.2008 іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок сум страхового відшкодування у разі знищення, пошкодження або зіпсування предмету іпотеки.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Вказані посилання колегія суддів вважає такими, що не можуть бути підставою для відмови в позові, оскільки ОСОБА_1 в порушення вимог зазначеної норми права, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вищезгаданих обставин .
Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Разом з тим,  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначив, що не був належним чином повідомлений про розгляд справи, а тому не міг скористатися своїми правами передбаченими ЦПК України, що є підставою для скасування рішення суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно з ч. ч. 2, 6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Відповідно до п. 3, ч. 3, ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Встановлено, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи, до суду поверталися конверти про невручення та при розгляді справи в суді апеляційної інстанції не доведено, що відповідач, знаючи, що на його адресу надійшов рекомендований лист з суду, не отримував його.
За наведеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Враховуючи вище викладене, вимоги апеляційної скарги є недоведеними та такими, що не знайшли своє підтвердження при розгляді справи в апеляційній інстанції.
Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст.ст. 367-368, 371, 374, 376, 381-384, 389-390 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 січня 2015 року скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позов Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути солідарно з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором № 03-08-Ип/34 від 09 квітня 2008 року у розмірі 2 192 757 грн. 75 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в розмірі по 1 827 грн. з кожного. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції.
 
Повний текст постанови складено 02.12.2020.
 
Головуючий:                                                            В.В. Саліхов

Судді:                                                                        І.М. Вербова

                                                                                  О.В. Шахова