КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  

єдиний унікальний номер справи: №759/19301/18
номер провадження №22-ц/824/11032/2020
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ                                 УКРАЇНИ
 
10 грудня 2020 року Київський апеляційний суд  в складі колегії суддів:
 
судді - доповідача:                                                 Білич І.М.
суддів:                                                                   Коцюрби О.П., Іванченка М.М.
при секретарі:                                                       Кемському В.В.
 
за участю: представника позивача - ОСОБА_1 
                  представника відповідача - Поліщука В.В. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Поліщука Володимира  Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М.,
у цивільній справі №759/19301/18 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. 
 
в с т а н о в и л а :
 
У листопаді 2018 року  ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_3 на свою користь суму основного боргу у розмірі 194 390 грн.; 3% річних за незаконне використання коштів у розмірі 5 831,70 грн. та судові витрати.
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 02 серпня 2018 року позивачем було надано ОСОБА_3 позику в розмірі 7000 доларів США з терміном повернення до 02.09.2018 року, на підтвердження чого відповідачем було власноручно написано розписку.Згідно якої останній зобов`язувався повернути позивачу позику в сумі 7000 доларів США до 02.09.2018 року. Однак, у встановлений строк позика повернута не була, на претензії про сплату боргу відповідач не реагує, у зв'язку з чим ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом.
 
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 рокупозовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 194 390 грн., 3% річних в сумі 5831,70 грн. та судовий збір в розмірі 1 943,90 грн., а всього стягнуто 202 165 грн. 60 коп.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 червня 2020 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
 
Не погодившись з заочним рішенням суду, представник відповідача, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просив рішення суду скасуватита ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт просив суд апеляційної інстанції призначити судову-почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставити питання: чи виконано рукописний текст та підпис у розписці від 02.08.2018 року під впливом збиваючих факторів (природних, штучних)?, а також судово-лінгвістичну експертизу  для вирішення питань, чи спостерігаються в тексті розписки ознаки, які свідчать про її написання під впливом будь-яких збиваючих факторів, а також чи складено текст розписки від 02.08.2018 року  ОСОБА_3 самостійно або під диктування? 
Посилаючись на те, що розписка від 02.08.2018 року була складена під впливом погроз та тиску з боку позивача, який вважав, що відповідач винен йому гроші за автомобіль. Будь-яких коштів позивач 02.08.2018 року ОСОБА_3 не передавав, а отже договору позики між сторонами укладено не було. Про указану подію відповідач повідомив правоохоронні органи. Крім того, зазначав, що розписка не містить відомостей про отримання коштів саме в борг, як і не вказано у валюті якої саме держави була отримана позика. Допущені порушення судом норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи, що не дало можливості останньому вчасно подати клопотання про призначення судової експертизи.
 
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у ній.
Представник позивача апеляційну скаргу не визнав, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 02 серпня 2018 року ОСОБА_3 була складена розписка, з тексту якої вбачається, що ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_4 7000 доларів, які зобов`язався повернути в повному обсязі до 02 вересня 2018 року ( а.с.4)
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вказана розписка свідчить про укладення між сторонами договору позики, умови якого відповідачем виконано не було.
 
Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.
 
Так, відповідно до положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені  родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України  на підтвердження  укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч.1. та ч. 2  ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, але одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від та незважаючи на найменування документа, і в залежності від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Частиною першою ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.
Аналізуючи зміст складеної  за підписом відповідача розписки, колегія суддів вважає що вона містить умови отримання позичальником  в борг коштів, оскільки вжито словосполучення «взяв у ОСОБА_4 7000 доларів», із зобов`язанням їх повернення до 02 вересня 2019 року, тобто сторонами чітко визначено термін повернення коштів. 
 
Доводи апеляційної скарги в частині не зазначення в розписці тих обставин, що кошти надавалися саме в доларах США (а не іншої країни), на думку колегії суддів, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову. Так як у розписці зазначено, що позика отримана у розмірі 7000 доларів «у.о.» (умовних одиниць), під якими за звичай на території України розуміється обіг доларів США, оскільки в основному курс національної грошової одиниці прирівнюється до долара США.
Аналогічна позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 14.02.2009 року при розгляді справи №6-24458св08. 
Слід також зазначити, що сам факт написання вказаної розписки ОСОБА_3 не заперечується.
 
Не  ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи, доводи апеляційної скарги в частині посилань відповідача на те, що ніяких коштів він не отримував, а розписка була написана  під тиском та погрозами з боку позивача. Що підтверджується копією заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 189 КК України та квитанцією про відправлення указаної заяви на адресу Деснянського управління поліції ГУ Національної поліції у м. Києві.  
Так як, саме по собі звернення не може підтверджувати або спростовувати будь-які факти, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор за заявою особи зобов`язаний в будь-якому випадку внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування. 
На час ухвалення оскаржуваного судового рішення, відсутні дані за якими вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення або що відносно нього здійснюються будь-які слідчі дії за фактом,повідомленим у зверненні ОСОБА_3 . Крім того, положеннями ст. 7 КПК Українивстановлено, що до загальних засад кримінального провадження належить презумпція невинуватості, забезпечення доведеності вини, зміст яких конкретизовано у ст.ст. 17 та 18 КПК, зокрема, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому КПК, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. 
Крім того, вказуючи в апеляційній скарзі на те, що  розписка  була написана під впливом насильства з боку позивача, відповідач не зазначає  як було проявлено таке насильство, в яких незаконних діях воно виражалося. Та чи були ці дії вчинені безпосередньо відповідачем, або іншою особою. Не було відповідачем заявлено вимог і щодо визнання правочину недійсним з підстав  вчинення  його особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи  психічного тиску.
Хоча у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається  як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Клопотання про призначення експертизи, заявлене в апеляційній скарзі представник скаржника не підтримав, просив залишити без розгляду, заявивши при цьому нове клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, яке ухвалою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2020 року було залишене без задоволення з наведенням правового обґрунтування такої відмови.
 
Враховуючи, що в ході судового розгляду, відповідачем не було надано  доказів на підтвердження  відсутності узгодження між сторонами  істотних умов договору позики, то факт отримання грошових коштів позивачем підтверджується змістом розписки, яка власноручно ним складена, Вказаною розпискою також визначено період повернення грошових коштів. А так як  відповідач, не довів, що грошові кошти було повернуто кредитору, як і факту застосування до нього фізичного чи психічного впливу під час складання розписки, колегія суддів вважає, що рішення суду  постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.
 
Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,375, 381 -384, 387  ЦПК України, колегія суддів,-
 
п о с т а н о в и л а:
 
Апеляційну скаргу адвоката Поліщука Володимира  Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_3 , залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 30 вересня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.
 
Повний текст постанови складено  14 грудня 2020 року.
 
            Суддя-доповідач:
            Судді: