КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                  
Справа №  760/18983/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9953/2020
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
07 жовтня 2020 року                                                                                               м. Київ
     колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ
   Київського апеляційного суду в складі:
                                                                                                                 
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,                                                                                                                                                                              
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення коштів, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визнання недійсним шлюбного договору та поділ майна подружжя,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Усатової І.А.,-    
 
      встановила:
 
У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.
З урахуванням уточнень просив: розірвати шлюб, укладений між ним та ОСОБА_2 , актовий запис № 2669 від 24 вересня 2014 року; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь грошові кошти у сумі 66 796 грн 00 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені, спільного господарства не ведуть. Подальше збереження шлюбу суперечить інтересам обох сторін.
Обґрунтовуючи вимогу про стягнення грошових коштів, ОСОБА_1 зазначив, що ним були укладені договори підряду щодо проведення ремонтних робіт в особистому будинку ОСОБА_2 . Оскільки відповідні поліпшення не можливо демонтувати та повернути особі, яка придбала такі матеріали та сплачувала кошти за проведення ремонтних робіт, позивач вважає за доцільне стягнути 60 500 грн 00 коп. 
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що ним було профінансовано відпочинок з ОСОБА_2 у м. Буковель Івано-Франківської області на 12 592 грн 00 коп., тому вважає за доцільне стягнути з відповідачки 50% від сплаченої суми.
У січні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом.
З урахуванням уточнень, просила: розірвати шлюб, укладений 24 вересня 2014 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , актовий запис № 2669; визнати недійсним шлюбний договір від 03 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Присяжнюк О.М.; поділити спільне сумісне майно подружжя в такий спосіб: виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ квартири АДРЕСА_1 , вартістю 969 922 грн 50 коп., виділити у власність ОСОБА_2 Ѕ квартири АДРЕСА_2 , вартістю 1 322 605 грн 00 коп. стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти як вартість автомобіля «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , в сумі 465 740 грн 00 коп., стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти як вартість спільного майна в сумі 226 050 грн 76 коп.
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що спільне життя з ОСОБА_1 не склалося, шлюбні відносини фактично між ними припинені, спільного господарства не ведуть. 
ОСОБА_2 зазначила, що пункт 1.2 шлюбного договору був внесений сторонами під впливом помилки, так як сторони правочину помилилися щодо обставин, які мають істотне значення, тому є підстави для визнання договору недійсним.
Під час перебування у шлюбі сторонами було набуте нерухоме майно, яке у добровільному порядку не поділено. Тому на підставі ст. ст. 70, 71 СК України просила поділити спільне сумісне майно.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року первісний та зустрічний позови задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 вересня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2669.
В іншій частині первісного позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти як вартість автомобіля SUBARU FOREST, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 465 740 грн 00 коп.
В іншій частині зустрічного позову відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 749 грн 10 коп.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення грошових коштів та судового збору скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні вимог зустрічного позову, в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначила, що апеляційна скарга необґрунтована та незаконна.
У судовому засіданні представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.
ОСОБА_1 та його представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.
06 жовтня 2020 року представник ОСОБА_1 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи, колегія суддів виходила із відсутності доказів неможливості прибуття у судове засідання.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Рішення суду оскаржується лише в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів як вартість автомобіля SUBARU FOREST, д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 465 740 грн 00 коп. та судового збору у розмірі 749 грн 10 коп.
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти, суд першої інстанції виходив із того, що автомобіль «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , набуто сторонами під час їх подружнього життя, відтак він є їх сумісною власністю.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.
З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 2669. 
03 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюбний договір, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Присяжнюк О.М., за реєстровим № 913.
Згідно договору купівлі-продажу автомобіля № 05/12/2016 SUB від 12 травня 2016 року, укладеного між ТОВ «ІНТЕРЦИКЛОН» та ОСОБА_1 , автомобіль «Subaru Forester» № кузова НОМЕР_2 належав ОСОБА_1 .
Обґрунтовуючи зустрічний позов, ОСОБА_2 зазначила, що автомобіль «Subaru Forester» придбано в період зареєстрованого шлюбу, відтак він є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому на підставі ст. 70 СК України просила поділити автомобіль, стягнувши на її користь грошову компенсацію. На підтвердження вартості автомобіля ОСОБА_2 надала Звіт № ВА161207-001.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).
Відповідно до роз`яснень, які містяться у пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело та час його придбання.
Виникнення режиму спільної сумісної власності подружжя на все придбане за час шлюбу майно презюмується, доки другий з подружжя не довів іншого.
Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що право власності на транспортний засіб «Subaru Forester», д.н.з. НОМЕР_1 , набуте сторонами під час їх подружнього життя, а відтак є їх сумісною власністю.
Матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження того, що транспортний засіб «Subaru Forester» придбаний ОСОБА_1 за його особисті кошти.
Так, спірний автомобіль придбаний під час перебування сторін у шлюбі. Доказів того, що автомобіль був придбаний не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надала доказів на спростування доводів ОСОБА_1 щодо джерела походження коштів, колегія суддів не приймає, оскільки тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільності майна подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що на момент придбання автомобіля ОСОБА_2 офіційно не працювала та не мала стабільного доходу, не може бути підставою для визнання автомобіля особистою приватною власністю ОСОБА_1 , оскільки останнім не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. 
Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль був придбаний за особисті кошти, які він узяв у борг у ОСОБА_3 , не спростовують висновку суду про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.
При цьому якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Доводи апеляційної скарги про те, що у 2014-2015 роках ОСОБА_1 отримав в якості повернення поворотної фінансової допомоги в якості засновника суму у розмірі 291 000 грн 00 коп., колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Тому кошти отриманні відповідачем за рахунок доходів від своєї підприємницької діяльності є спільною сумісною власністю подружжя.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 мав на праві власності транспортний засіб «Volkswagen Tiguan», 2010 року випуску, який був придбаний до шлюбу за суму у розмірі 285 900 грн., колегія суддів не приймає, оскільки скаржником не надано доказів на підтвердження продажу даного автомобіля та відповідно доказів на підтвердження того, що кошти за продаж автомобіля були витрачені на придбання автомобіля «Subaru Forester».
Доводи апеляційної скарги про те, що оцінка про вартість майна від 05 грудня 2016 року є необ`єктивною, оскільки оцінка проведена без візуального огляду ТЗ, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом не спростовано вартість транспортного засобу, яка визначена вказаним Звітом № ВА161207-001.
При цьому станом на момент проведення оцінки, спірний автомобіль було відчужено на підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2016 року.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 09 грудня 2019 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-       
 
   постановила:
 
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 12 жовтня 2020 року.

 
Головуючий                                                                                           Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                     О.Ф. Лапчевська

 
                                                                                                                С.Г. Музичко