Постанова
Іменем України
 
28 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 405/469/18
провадження № 61-16687св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду 
м. Кіровограда, у складі судді Іванової Л. А., від 18 грудня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду, у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В., від 07 серпня 2019 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик»                                         (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») про стягнення коштів.
Позовна заява мотивована тим, що товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «П`ятихатська» (далі - ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» ) і ПАТ «КБ «Хрещатик» 06 липня 2015 року було укладено договір № НОМЕР_1 банківського рахунку юридичної особи, на виконання умов якого банком був відкритий товариству поточний                    рахунок №  НОМЕР_1 .
Постановою правління Національного банку України (далі - НБУ) 
від 04 квітня 2016 року № 231/БТ ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних.
05 квітня 2016 року постановою правління НБУ № 234 відповідач віднесений до категорії неплатоспроможних, і з цієї дати на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ФГВФО, Фонд) від 05 квітня 2016 року № 463 у ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію.
Станом на 06 квітня 2016 року залишок коштів на рахунку ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» становив 30 808 300, 60 грн.
Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 
2017 року по справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року та ухвалою Вищого адміністративного суд України від 20 липня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».
Позивач вважав, що з моменту ухвалення вказаних судових рішень процедура виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку Фондом вже не проводиться, тимчасова адміністрація в банку не запроваджена, а тому Фонд немає повноважень органу управління банку та органу контролю.
Також позивач посилаючись на положення статей 5, 75-77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статті 34 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначає, що рішення НБУ про віднесення банку до категорії неплатоспроможних передує його ж рішенню про відкликання у банку банківської ліцензії та ліквідацію банку, а тому ФГВФО не може розпочати процедуру ліквідації банку без стадії віднесення банку до категорії неплатоспроможних.
Після визнання протиправним та не чинним рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних у ФГВФО відсутні повноваження здійснювати ліквідацію банку у відповідності до розділу VIII Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки рішення про ліквідацію банку є похідним від рішення про визнання його неплатоспроможним.
Посилаючись на положення статей 36, 37, 44, 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та статей 1066, 1068, 1070 
ЦК України позивач вважає, що у відповідача виник обов`язок повернути ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» грошові кошти, які знаходились на його поточному рахунку, а також проценти за користування цими коштами. Вимога ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» від 11 серпня 2017 року про перерахування на зазначених підставах грошових коштів залишена банком без задоволення.
Також позивач зазначив, що 27 грудня 2017 року між ним та ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» укладено договір № 1 про відступлення права вимоги, за яким товариство передало йому, як новому кредитору своє право вимоги до ПАТ «КБ «Хрещатик» боргу в сумі 12 000 000 грн, що виник внаслідок невиконання Банком обов`язків по договору банківського рахунку юридичної особи № НОМЕР_1 від 06 липня 2015 року, а також процентів нарахованих на суму 12 000 000 грн, які передбачені додатковою угодою № 02 від 09 грудня 2015 року до зазначеного договору.
Листом від 11 січня 2018 року позивач повідомив банк про відступлення права вимоги та запропонував негайно виконати обов`язки за договором банківського рахунку юридичної особи №  НОМЕР_1 від 06 липня 
2015 року шляхом перерахування грошових коштів на його рахунок в установі банку. Однак вказана вимога відповідачем була проігнорована.
З урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 15 733 784, 45 грн, що складається із:
- 12 000 000 грн - основного боргу;
- 567 840 грн - проценти за період із 01 грудня 2015 року по 30 травня 
2016 року;
- 587 448 грн - 3% річних за неналежне виконання грошового зобов`язання за період з 31 травня 2016 року по 17 січня 2018 року;
- 2 578 496, 45 грн - інфляційні втрати за період з 01 червня 2016 року 
по 01 січня 2018 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда                                                     від 18 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за умови дії процедури виведення з ринку неплатоспроможного банку шляхом здійснення тимчасової адміністрації та його ліквідації, - виплата відшкодування за вкладами здійснюється ФГВФО в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2018 року залишено без змін.
Приймаючи постанову від 07 серпня 2019 року, колегія суддів погодилася з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ПАТ «КБ» Хрещатик» про стягнення грошових коштів за договором банківського рахунку, оскільки ці вимоги заявлені до Банку, який ліквідується.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга
ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда
від 18 грудня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду
від 07 серпня 2019 року.
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 405/469/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.
У жовтні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент ухвалення оскаржуваних судових рішень процедура виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку і його ліквідація ФГВФО не провадилася, тимчасова адміністрація в банку була відсутня, а тому Фонд не мав повноважень органу управління банківської установи. 
Позовні вимоги були пред`явлені до відповідача, який не був неплатоспроможним і не знаходився у процедурі ліквідації. Доводи відзиву на апеляційну скаргу, яким суд апеляційної інстанції не надав оцінки, ґрунтувалися на рішенні виконавчої дирекції ФГВФО від 19 червня 2019 року № 1548 «Про здійснення процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» із посиланням на рішення НБУ від 18 червня 2019 року № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензії на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик»». При цьому саме рішення правління НБУ від 18 червня 2019 року № 415-рш до відзиву не додане. З урахуванням викладеного наголошує на тому, що Банк повинен керуватися у своїй діяльності нормами ЦК України, зокрема положеннями частин першої та другої статті 1066, частин першої та третьої статті 1068, статті 1070.
У встановлений судом строк відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що між ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» і                                    ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі Кіровоградського регіонального відділення 06 липня 2015 року було укладено договір № НОМЕР_1 банківського рахунку юридичної особи, на виконання умов якого банком ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» був відкритий поточний рахунок №  НОМЕР_1 , на якому відповідно до довідки ПАТ «КБ «Хрещатик» № 90/06-11/262 
від 07 червня 2016 року залишок грошових коштів станом на 06 квітня 
2016 року становив 30 808 300, 60 грн.
Постановою правління НБУ від 04 квітня 2016 року № 231/БТ                                      ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних.
Постановою правління НБУ від 05 квітня 2016 року № 234                                          ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесений до категорії неплатоспроможних.
Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 05 квітня 2016 року № 463 у                    ПАТ «КБ «Хрещатик» запроваджено тимчасову адміністрацію.
Рішенням правління НБУ від 02 червня 2016 року № 46-рш відкликано банківську ліцензію та ліквідовано ПАТ «КБ «Хрещатик».
Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від 03 червня 2016 року № 913 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делеговано повноваження ліквідатора банку.
Рішенням виконавчої дирекції Фонду від 11 січня 2018 року № 71 з 12 січня 2018 року призначено провідних професіоналів з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Костенка І. І. та Славкіну М. А., яким делеговано повноваження ліквідаторів банку.
Строки здійснення процедури ліквідації Банку продовжено рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 1452 
від 24 травня 2018 року .
Відповідно до рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 19 червня 2019 року № 1548 процедуру ліквідації у ПАТ «КБ «Хрещатик» вирішено здійснювати протягом двох років з 20 червня 2019 року по 19 червня 2021 року включно.
Постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 
2017 року по справі № 826/6665/16, визнано протиправною та скасовано постанову НБУ від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення                                              ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних».
11 серпня 2017 року ТОВ «Агрофірма П?ятихатська» звернулось до                            ПАТ «КБ «Хрещатик» з письмовою вимогою про перерахування грошових коштів на поточний рахунок товариства, відкритий у ПАТ «ПУМБ», а також процентів нарахованих відповідно до умов додаткової угоди № 02                      від 09 грудня 2015 року до договору № НОМЕР_1 від 06 липня                      2015 року банківського рахунку юридичної особи.
У задоволенні вказаної вимоги товариства Банком відмовлено у зв?язку з початком процедури ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку. Повідомлено товариство, що на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду від 12 вересня 2016 року № 1776 про затвердження переліку (реєстру) вимог кредиторів ПАТ КБ «Хрещатик» кредиторські вимоги ТОВ «Агрофірма П?ятихатська» віднесено до сьомої черги.
Позивачем до позову додано копію договору № 1 від 27 грудня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» про відступлення права вимоги, за яким ТОВ «Агрофірма «П`ятихатська» передає 
ОСОБА_1 , як новому кредитору право вимоги з ПАТ «КБ «Хрещатик» боргу в сумі 12 000 000 грн, що виник внаслідок невиконання Банком своїх обов`язків по договору банківського рахунку юридичної особи 
№ НОМЕР_1 від 06 липня 2015 року, а також процентів на залишки по поточному рахунку №  НОМЕР_1 , нарахованих на суму 12 000 000 грн, які передбачені додатковою угодою № 02 від 09 грудня 2015 року до зазначеного договору.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і надалі в редакцій Кодексу чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. 
До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.
Згідно зі статтею 1060 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Якщо відповідно до договору банківського вкладу вклад повертається вкладникові на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, проценти за цим вкладом виплачуються у розмірі процентів за вкладами на вимогу, якщо договором не встановлений більш високий процент. Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлені правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за вкладами фізичних осіб, а його метою є захист прав і законних інтересів вкладників банку.
Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до пункту 6 статті 2 вказаного Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, в якому введено тимчасову адміністрацію та/або запроваджено процедуру ліквідації, своїх зобов`язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.
Відповідно до частини п`ятої статті 36 Закону України «Пhо систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюються задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами. 
Пунктом 1 частини шостої статті 36 цього ж Закону передбачено, що обмеження, встановлені пунктом 1 частини п`ятої цієї статті, не поширюються на зобов`язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом гарантування вкладів фізичних осіб.
Статтею 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а статтею 52 цього Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, з посиланням на положення частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обґрунтовано виходив з того, що під час здійснення ліквідації                                    ПАТ «КБ «Хрещатик» не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, тому вимоги про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, задоволенню не підлягають. Оскільки розпочата процедура ліквідації банку, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, такі дії можуть призвести до порушення черговості задоволення вимог кредиторів, визначених у статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Доводи касаційної скарги про те, що процедура ліквідації банку була відсутня, оскільки постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 19 січня 2017 року у справі № 826/6665/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2017 року, визнано протиправною та скасовано постанову Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 року № 234 «Про віднесення                                     ПАТ «КБ «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», на правильність вирішення судами спору не впливають, з огляду на те, що рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» та рішення Виконавчої дирекції Фонду від 03 червня 2016 року №913                         «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень ліквідатора банку» були чинними.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 16 грудня 2019 року у справі № 761/24615/17 (провадження № 61-48196св18), 
від 18 грудня 2019 року у справі № 127/21013/16-ц                                          (провадження № 61-19191св18), від 12 лютого 2020 року у                                   справі № 761/25195/14-ц (провадження № 61-9611св19).
Окрім цього, виконавча дирекція ФГВФО 19 червня 2019 року ухвалила рішення за № 1548 про припинення запровадженої з 14 червня 2019 року тимчасової адміністрації ПАТ «КБ «Хрещатик» і початок ліквідації банку протягом двох років з 20 червня 2019 року по 19 червня 2021 року. Рішення прийняте на підставі рішення Правління НБУ від 18 червня 2019 року                        № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію                                   ПАТ «КБ «Хрещатик», яке на час розгляду справи апеляційним судом було чинним.
Постановою Верховного Суду від 16 травня 2019 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 січня 2017 року, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 
2017 року та ухвалу Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2017 року (провадження № К/800/15366/17, К/800/15779/17, К/800/15968/17), а справу № 826/6665/16 передано на розгляд до суду першої інстанції.
Крім того 02 жовтня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис № 1000741110128000175 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «КБ «Хрещатик» як юридичної особи. Відомості про юридичних осіб - правонаступників ліквідованого ПАТ «КБ «Хрещатик» у вказаному реєстрі відсутні.
Згідно частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Разом із тим відповідно до частини третьої статті 414 ЦПК України якщо суд першої або апеляційної інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи чи припинення юридичної особи - сторони в спірних правовідносинах, що не допускають правонаступництва, після ухвалення рішення не може бути підставою для застосування положення частини першої цієї статті.
Наведені в касаційній скарзі доводи загалом аналогічні викладеним в позовній заяві та апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, зводяться до незгоди з висновками судів стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на докази, що були предметом дослідження й оцінки судами, та, переважно, спрямовані на переоцінку доказів у справі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права або допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Обставини, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 грудня 2018 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 07 серпня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. В. Білоконь   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович