ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25752/19                                                                      Головуючий у 1 інстанції: Чудак О.М.
                                                                                  Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  09 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача                                    Вівдиченко Т.Р.
Суддів                                                      Горяйнова А.М.
                                                                 Мєзєнцева Є.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90 % до 70 % від сум грошового забезпечення та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 в розмірі 90 % від сум грошового забезпечення згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», без обмеження максимального розміру, починаючи з 01.01.2018 з врахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно однією сумою;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо виплати ОСОБА_1 в 2018 році лише 50 %, у 2019 ропі лише 75 % суми підвищення пенсії та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплачувати 100 % суми підвищення пенсії ОСОБА_1 , перерахованої згідно зі статтею 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» піл 09.04.1992 №2262-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», без обмеження максимального розміру, починаючи з 01.01.2018 врахуванням проведених раніше виплат, здійснивши виплату невідкладно однією сумою;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2020 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо зменшення основного розміру пенсії ОСОБА_1 з 90% до 70% від сум грошового забезпечення, - протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок і виплатити пенсію ОСОБА_1 з 01.01.2018, виходячи із відсоткового значення розміру пенсії 90% сум грошового забезпечення, з урахуванням виплачених сум.
Визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо виплати пенсії ОСОБА_1 у розмірі 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019, - протиправними.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 100% суми підвищення його пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019, з урахуванням виплаченого.
В іншій частині позовних вимог, – відмовлено.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1536,80 грн (одна тисяча п`ятсот тридцять шість гривень вісімдесят копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000,00 (три тисячі гривень).
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить змінити  рішення суду першої інстанції в частині дати, з якої необхідно перерахувати та виплачувати  суму підвищення пенсії, а також, в частині розміру відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує, що перерахунок та виплату  суму підвищення його пенсії необхідно здійснювати з  01 січня 2018 року. Також, апелянт зазначає про необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15    000,00 грн. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
За приписами ч. 2 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції,      ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в м. Києві та з 17 грудня 2010 року йому призначено пенсію за вислугу років (36 роки вислуги) у розмірі 90% грошового забезпечення на підставі Закону №2262-ХІІ.
Зокрема, 03 квітня 2018 року Головне управління ПФУ в м. Києві здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року на підставі Постанов №704 та №103. Після проведення вказаного перерахунку основний розмір пенсії ОСОБА_1 склав 70% грошового забезпечення. Підсумок пенсії з надбавками склав 11 172,00 грн. З урахуванням попередньої суми пенсії 6    062,00 грн та підвищення 2    555,00 грн (50% від 5110,00 грн) з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. виплачується щомісячно – 50% суми підвищення – 2555,00 грн; з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. – щомісячно 75% суми підвищення: 3832,50 грн; з 01.01.2020 р. – 100% суми підвищення.
Не погоджуючись із зазначеним перерахунком, позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини 1 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі  - Закон №2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
В силу частини 3 статті 43 Закону №2011-XII, пенсії особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей обчислюються з розміру грошового забезпечення, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, процентну надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає  Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року № 2262-XII (далі - Закон № 2262-XII).
Нормами частини 4 статті 63 Закону №2262-XII визначено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій.
Згідно ч. 18 ст. 43 Закону №2262-XII, у разі якщо на момент призначення або виплати пенсії відбулася зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення та/або були введені для зазначених категорій осіб нові щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії у розмірах, встановлених законодавством, пенсія призначається з урахуванням таких змін та/або нововведень, а призначена пенсія підлягає невідкладному перерахунку.
Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30 серпня 2017 року №704, якою збільшив розмір грошового забезпечення військовослужбовців (далі - Постанова №704).
Відповідно до пункту 2 Постанови №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
В силу пункту 10 Постанови №704, ця постанова набирає чинності з 01 березня 2018 року.
На виконання частини 4 статті 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» від 21 лютого 2018 року № 103 (далі - Постанова № 103).
Пунктом 1 Постанови №103 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Згідно пункту 6 Постанови №103, внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема у постанові Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393», а саме, пункт 5 викладено в такій редакції: «Під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення, як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням».
Постановою №103, також, встановлено, що у довідці про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій зазначаються лише розмір посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною посадою.
Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року № 45 (далі - Порядок № 45).
У відповідності до п. 1 вищевказаного Порядку № 45, пенсії, призначені відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію згідно із Законом, перераховуються на умовах та в розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Отже, підставою для проведення перерахунку пенсії є фактична зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, проведена на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, наділеного правом установлювати чи змінювати види грошового забезпечення військовослужбовців.
Як вбачається з матеріалів справи,  Головне управління ПФУ в м. Києві здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року.
Відповідно до Розрахунку пенсії за вислугу років 02.1220019 по пенсійній справі 2601013409 для ОСОБА_1 ,  згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21.02.2018 року, підвищення складає 5    110,00. З них виплачується з 01.01.2018 р. по 31.12.2018 р. щомісячно – 50% суми підвищення – 2555,00 грн; з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. – щомісячно 75% суми підвищення: 3832,50 грн. (а.с. 23).
Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, вказав, що позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, починаючи з 05.03.2019 року.
Апелянт зазначає, що нормативно-правовий акт, на підставі якого ОСОБА_1 , починаючи з 01.|01.2018 року, зроблено перерахунок пенсії, визнаний у судовому порядку протиправним, втручання у право власності позивача не може бути визнано законним. Тому, на думку апелянта,  відновлення порушеного права позивача має бути здійснене з моменту такого порушення, тобто з 01.01.2018 року.
Колегія суддів вважає вищевказані доводи апелянта помилковими, з огляду на наступне.
Поетапність виплат підвищення перерахованої пенсії було передбачено пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 103, відповідно до якого виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводиться з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 5 березня 2019 року, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України № 103 й зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 липня 2020 року у справі №823/2442/18 зазначив наступне: «… При цьому, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 826/3858/18 Верховний Суд у постанові від 12 листопада 2019 року, серед іншого вказав на те, що системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.
Відтак, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі № 826/3858/18, позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року, починаючи з 05 березня 2019 року».
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві виплатити ОСОБА_1 100% суми підвищення його пенсії, визначеної станом на 01.03.2018, починаючи саме з 05.03.2019 року.
Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15    000,00 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У свою чергу, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, законодавцем включено витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України).
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За приписами ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 9 статті 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. 
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому, принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як вже було зазначено вище, включає у себе такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Відповідно до частини 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження здійснення витрат на професійну правничу допомогу представником ОСОБА_1 – Хомичем І.О. надано копії таких документів: Договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року;   Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; Ордер на надання правової допомоги;  Акт прийому-передач надання правничої допомоги № 1/19 до Договору про надання правничої допомоги від 21 листопада 2019 року; Рахунку-фактури від 21 листопада 2019 року №1360/19;  Меморіальний ордер від 22 листопада 2019 року № @2PL930539; Заключну виписку за період з 21.11.2019 по 21.11.2019 по рахунку ОСОБА_3 ; Розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, підписаний лише представником позивача Хомичем І.О. (а.с.25-33).
Між ОСОБА_1 (Клієнт) та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ІВАНА ХОМИЧА» в особі директора Хомича Івана Олександровича (далі - АДВОКАТСЬКЕ БЮРО) укладено Договір про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року, відповідно до п. 1.1 якого передбачено, що КЛІЄНТ доручає, а АДВОКАТСЬКЕ БЮРО приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором.
Згідно п.п. 2.1.1-2.1.2 вказаного Договору, АДВОКАТСЬКЕ БЮРО на підставі звернення КЛІЄНТА приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги:
1.1.1.          Представляє у встановленому порядку інтереси КЛІЄНТА у справі за позовом КЛІЄНТА до ГУ ПФУ в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, а саме перерахувати та виплатити пенсію КЛІЄНТУ в розмірі 90 % грошового забезпечення, починаючи з 01.01.2018, та зобов`язати виплачувати 100% підвищення до пенсії, починаючи з 01.01.2018 без обмеження максимального розміру (Справа №1).
1.1.2.          Представляє у встановленому порядку інтереси КЛІЄНТА у справі за позовом КЛІЄНТА до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, Київського міського військового комісаріати про зобов`язання видати нову довідку про розмір грошового забезпечення з урахуванням всіх складових грошового забезпечення та перерахунку пенсії без обмеження максимального розміру (Справа №2).
Колегія суддів зазначає, що із вищевказаних положень Договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року вбачається, що АДВОКАТСЬКЕ БЮРО «ІВАНА ХОМИЧА», на підставі даного Договору, надає позивачу юридичну допомогу у двох справах.
Як вбачається з Розрахунку витрат на професійну правничу допомогу від 19 грудня 2019 року, розмір витрат складає 15 000,00 грн. за 15 годин роботи, пов`язаної з наданням наступних послуг: - консультація з правових питань – 2 000,00 грн за 6 год.; - правова оцінка та аналіз судової практики – 3 000,00 грн. за 6 год.; - збирання (отримання) доказів – 4 000,00 грн. за 3 год.; - написання позовної заяви – 5 000,00 грн. за 4 год.; - підготовка позовної заяви та копії документів до неї для направлення до суду – 1     000,00 грн. за 1 год.
Відповідно до пункту 2 Акт прийому-передач надання правничої допомоги № 1/19 до Договору про надання правничої допомоги від 21 листопада 2019 року, вартість наданої правничої допомоги виконавця становить: консультація з правових питань – 2 000,00 грн, правова оцінка та аналіз судової практики – 3     000,00 грн, збирання (отримання) доказів 4     000, 00 грн, написання позовної заяви – 5 000,00 грн, підготовка позовної заяви та копії документів до неї для направлення до суду – 1 000,00 грн. Усього до сплати – 15     000,00 грн.
Пунктом 4.1 Договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року передбачено, що за надання правничої допомоги за цим договором за справу № 1 Клієнт сплачує Адвокатському бюро суму у розмірі 15 000,00 грн в такому порядку: - суму в розмірі 7 500,00 грн Клієнт сплачує Адвокатському Бюро суму в строк протягом п`яти робочих днів з дня підписання договору; - суму 7 500,00 грн Клієнт зобов`язується сплатити в строк протягом 5 робочих днів з дня фактичного виконання рішення суду, яким задоволено позов Клієнта по справі № 1 та виплачено Клієнту пенсії в новому суму заборгованості.
Згідно п. 4.2 Договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2019 року, за надання правничої допомоги за цим договором за справу № 2 Клієнт сплачує Адвокатському бюро суму у розмірі 15 000, 00 грн в такому порядку: - суму в розмірі 7 500,00 грн Клієнт сплачує Адвокатському Бюро суму в строк протягом п`яти робочих днів з дня підписання договору; - суму 7 500,00 грн Клієнт зобов`язується сплатити в строк протягом 5 робочих днів з дня фактичного виконання рішення суду, яким задоволено позов Клієнта по справі № 2, видачі та направлення Київським міським військовим комісаріатом на адресу ГУ ПФУ нової довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням всіх видів грошового забезпечення.
Отже, вказаний договір про надання правничої допомоги охоплює дві різні справи, в яких позивачем є ОСОБА_1 , та за кожну з яких передбачений відповідний розрахунок за надання правничої допомоги.
Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що меморіальний ордер від 22.11.2019 № @2PL930539 та заключна виписка за 21.11.2019 по рахунку Хомича Івана, в яких зазначено призначення платежу: «оплата згідно рахунку фактури від 21.11.2019, правнича допомога за договором про надання правничої допомоги від 20.11.2019, ОСОБА_1 » підтверджує лише оплату першої складової визначеної пунктом 4.1 вказаного договору про те, що Клієнт сплачує Адвокатському бюро суму в розмірі 7 500, 00 грн. в строк протягом п`яти робочих днів з дня підписання договору стосовно надання правничої допомоги у справі, що розглядається. 
Інша складова за умовами цього договору у розмірі 7 500,00 грн сплачується Клієнтом в строк протягом 5 робочих днів з дня фактичного виконання рішення суду, яким задоволено позов Клієнта по справі, яка розглядається, та виплати Клієнту пенсії в новому розмірі.
Таким чином, судом першої інстанції обгрунтовано зазначено, що підтвердженими витратами на правничу допомогу, в даному випадку, можуть бути лише 7 500,00 грн, оскільки, є очевидним, що для оплати другої складової витрат на правничу допомогу необхідна сукупність обставин, які повинні настати: ухвалення рішення на користь позивача та факт його виконання.
Колегія суддів враховує висновки Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду викладені у постанові від 14 листопада 2019 року по справі № 826/15063/18, згідно яких: «…суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
…При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг».
На переконання колегії суддів, судом першої інстанції при визначенні розміру судових витрат на професійну правничу допомогу обргунтовано було враховано наступні обставини справи: що даний спір є типовим та не потребує глибокого правового аналізу та дослідження, а відтак, і часових затрат; проведення консультації з правових питань протягом шести годин, яка не передбачає вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, не є виправданим, а тому, підлягає зменшенню; збирання (отримання) доказів протягом трьох годин, під чим, як вбачається з матеріалів справи, слід розуміти направлення адвокатського запиту від 27.11.2019 р. №581-11/19, за наслідками розгляду якого, відповідачем надано відповідь листом від 06.12.2019 №296402/02 з відповідними додатками, є неспівмірним ні з часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт (надання послуг), ні з його обсягом, що є підставою для зменшення розміру таких витрат; вказане, також, стосується написання позовної заяви – протягом чотирьох годин.
Відповідно до статті 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,  суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить йому суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Враховуючи вищевказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що на користь позивача слід стягнути судові витрати, пов`язані з наданням правничої допомоги при розгляді даної справи у розмірі 3 000,00 грн.
Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про часткову обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх часткового задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому, підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

 Суддя-доповідач                                                             Вівдиченко Т.Р.

   Судді                                                                               Горяйнов А.М.

                                                                                                   Мєзєнцев Є.І.