ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 грудня 2020 року           справа №360/2907/20 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: головуючого судді Казначеєва Е.Г., суддів Гайдара А.В., Міронової Г. М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 р. у справі  № 360/2907/20 (головуючий І інстанції О.В. Ірметова) за позовом Публічного акціонерного товариства «Луганськтепловоз» до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження,- 

                                                         ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Луганськтепловоз» (далі – позивач, ПАТ «Луганськтепловоз») звернулось до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області (далі – відповідач, ДВС), в якому просило: скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 55491475 від 24.07.2019 з примусового виконання виконавчого листа № 812/658/17, виданого 21.11.2017 Луганським окружним адміністративним судом.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року залишено без руху позовну заяву адвоката Лифара Дмитра Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз", запропоновано позивачу протягом 10-ти (десяти) календарних днів з дати отримання даної ухвали усунути недоліки позовної заяви шляхом надання до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду з надання доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду.
25.08.2020 адвокат позивача, на виконання вимог ухвали суду, надав заяву на усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року позов адвоката Лифара Дмитра Володимировича в інтересах Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківський області про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження повернуто позивачу.
Позивач, не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, просив скасувати ухвалу. Апеляційна скарга обґрунтована тим, що стягував – позивач, про фактичне невиконання виконавчого листа, дізнався 01.04.2020 з рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі № 360/541/20. Апелянт зазначає, що отримавши спірну постанову вважав, що боржник - ГУ ДФС у Луганській області належним чином склав висновок про перерахування надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств, а причиною ненадходження коштів на рахунок є зупинення операції на рахунках, відкритих в акціонерному товаристві «ВТБ БАНК» у зв`язку з його ліквідацією. ГУ ДФС у Луганській області та УДКСУ у м. Сєвєродонецьку не проінформували позивача про те, що висновок складено неналежним чином, у зв`язку з чим рішення суду не виконано. Отже, у позивача були відсутні обґрунтовані сумніви вважати, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.08.2017 не виконано, а виконавче провадження закінчено передчасно. З метою скасування оскаржуваної постанови позивачем 10.04.2020 було направлено заяву про її скасування до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 09.07.2020 направлено заяву про надання відповіді щодо стану розгляду заяви про скасування оскаржуваної постанови, відповідь на яку не надходила. Також апелянт зазначає, що м.Луганськ на території якого знаходяться виробничі потужності позивача, віднесено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. З січня 2019 року позивачем до покрашення ситуації тимчасово зупинено роботу підприємства та звільнено майже всіх працівників. Станом на червень 2019 року чисельність працюючих зменшилась до 4 працівників, на липень до 3, а з жовтня в штаті залишилось 2 працівника – генеральний директор та головний бухгалтер. В наслідок заманеного, з червня 2019 року за юридичної адресою відсутні уповноважені представники.  Крім того, через введення карантину, позивач позбавлений можливості вчасно отримувати поштові відправлення та належним чином на них реагувати. Крім того, апелянт зазначає, що на час подачі заяви про скасування оскаржуваної постанови діяла редакція п.3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України, яка передбачала, що строки звернення до суду продовжуються на строк дії такого карантину, тобто, строк звернення з позовом з моменту коли позивачу стало відомо про порушення його права не сплинув, оскільки про порушення права дізнався під час карантину.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2019, закінчено виконавче провадження № 55491475 з примусового виконання виконавчого листа № 812/658/17, виданого 21.11.2017 Луганським окружним адміністративним судом.
Виконавчий лист по справі № 812/658/17 про зобов`язання Харківського управління Офісу великих платників податків ДФС з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про перерахування на розрахунковий рахунок ПАТ «Луганськтепловоз» (№ НОМЕР_1 МФО 321767 ПАТ “ВТБ Банк Україна”) надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 9 000 000,00 грн., повернувся до суду 15.11.2019 з відміткою про виконання: п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
28.07.2020 уповноваженим представником позивача сформований та підписаний адміністративний позов, в якому зазначено, зокрема, що про фактичне невиконання виконавчого листа стягувач дізнався 01.04.2020 з рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі № 360/541/20. З посиланням на п. 3 розділу VІ "Прикінцеві положення" КАС України та вищезазначені обставини, вважав, що строк подання позову не сплинув. 
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року залишено без руху позовну заяву, оскільки, доводи позивача про дотримання ним строку звернення до суду визнає є неприйнятними.
25.08.2020 адвокат позивача, на виконання вимог ухвали суду, надав заяву на усунення недоліків позовної заяви. В обґрунтування заяви на усунення недоліків зазначив, що у зв`язку з відсутністю замовлень на виготовлення продукції, складнощами у забезпеченні паливно-енергетичними і матеріальними ресурсами, неможливістю проведення розрахункових операцій, пов`язаною з ліквідацією АТ “ВТБ Банк”, ПАТ “Луганськтепловоз” з січня 2019 року тимчасово зупинило роботу до покращення ситуації. Разом із зупиненням виробництва ПАТ “Луганськтепловоз” змушене було звільнити майже всіх працівників. У зв`язку із складнощами в перетині лінії розмежування між підконтрольною та непідконтрольною Україні територіями представник Товариства до введення карантину відвідував юридичну адресу Товариства: Луганська обл., м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 52-Б з періодичністю, як правило, один раз на тиждень. Після введення карантину пункти пропуску взагалі закрили, у зв`язку з чим Товариство позбавлене можливості вчасно отримувати поштові відправлення та належним чином на них реагувати. На тимчасово окупованій території, де знаходяться виробничі потужності підприємства та фактично перебувають його працівники (Генеральний директор та головний бухгалтер) не стабільно працює інтернет, а тому ускладнено відслідковувати стадії виконавчого провадження за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Позов від ПАТ "Луганськтепловоз" сформований та підписаний уповноваженим представником 28.07.2020. Таким чином, на день звернення до суду позивач у зв`язку з пропуском строку звернення до суду просить поновити процесуальний строк.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року позов повернуто позивачу, оскільки розглянувши надані позивачем матеріали в сукупності з позовною заявою та заяву про усунення недоліків позовної заяви, суд вважав, що відсутні підстави для його задоволення. Суд зазначив, що позивач міг дізнатися про порушення свого права, після отримання постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження, або ознайомлення з вчиненням державним виконавцем відповідних виконавчих дій через Автоматизовану систему виконавчого провадження та перевірки розрахункового рахунку у банку, в якому обслуговується Товариство.
Тобто, залишаючи адміністративний позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовну заяву подано з пропущенням строку звернення до адміністративного суду встановленого частиною 2 статті 287 КАС України.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Згідно з частиною 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII(далі - Закон №1404-VIII) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до частини 5  статті 74 Закону №1404-VIII, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Згідно з ч.1 ст. 122 КАС України, адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Згідно ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Законодавче закріплення строків звернення з адміністративним позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановлено строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
Строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання цього строку є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин, запобігає зловживанням, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності та неостаточності у відносинах.
Таким чином, умовами застосування наслідків пропуску строку звернення до суду є насамперед його пропуск, відсутність заяви про поновлення строку, а у разі подання заяви про поновлення строку - відсутність поважних причин його пропуску.
При цьому, суд, оцінюючи обставини, що перешкоджали особі здійсненню права на своєчасне звернення за захистом порушених прав, свобод та інтересів, повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у заяві доводів.
Суд зазначає, що ст. 287 КАС України  є спеціальною нормою процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, та частина 2 якої встановлює спеціальний у відношенні до ст. 122 КАС України строк звернення до суду (протягом десяти днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів) та кореспондується із положеннями ч.5 ст. 74 Закону 1404-VIII.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 287 КАС України, позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.
Тобто, ст. 287 КАС України, встановлений спеціальний десятиденний строк для оскарження до суду рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби.
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
День, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів. Доказами, які свідчать про день, коли особа дізналася про порушення своїх прав, є розписка про одержання рішення, докази відправки та отримання кореспонденції, акт про відмову одержати документ (надати пояснення), довідки, складені особами, у випадках, передбачених законом. 
Суд зазначає, що при вирішенні питання щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду, суд повинен звертати увагу на усі доводи позивача; на тривалість строку, який пропущено; на поведінку позивача протягом цього строку; на дії, які він вчиняв, і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду та оцінювати їх в сукупності. Суди повинні гарантувати доступ до правосуддя особам, які вважають, що їх право порушене, і діяли добросовісно, але пропустили строк звернення до суду з поважних причин.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.06.2018 у справі №473/653/17.
Отже, суд зобов`язаний всебічно дослідити позовні матеріали на предмет своєчасного звернення особи до суду з відповідним позовом, у т. ч. на предмет наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними у разі виявлення факту його пропущення.
Таким чином, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є наявність поважних причин, якими визнаються такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.
Виконавчим листом по справі № 812/658/17 було зобов`язано Харківське управління Офісу великих платників податків ДФС з дня набрання судовим рішенням законної сили подати до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок про перерахування на розрахунковий рахунок ПАТ «Луганськтепловоз» (№ НОМЕР_1 МФО 321767 ПАТ “ВТБ Банк Україна”) надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 9 000 000,00 грн.
Постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 24.07.2019, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», закінчено виконавче провадження № 55491475 з примусового виконання виконавчого листа № 812/658/17, виданого 21.11.2017 Луганським окружним адміністративним судом. В постанові зазначено, що відповідно до повідомлення від 01.02.2019ГУ ДФС у Луганській області, боржником надано до органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, висновок № 1215-52 від 01.02.2019 про перерахування на розрахунковий рахунок ПАТ «Луганськтепловоз» надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств у сумі 9 000 000,00 грн.
Позивачем було  подано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом, в обґрунтування якої зазначено, що про порушення прав дізнався 01.04.2020 з рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі № 360/541/20, оскільки у вказаному рішенні суд звернув увагу позивача на те, що висновок № 1215-52 від 01.02.2019 про повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань та пені  з податку на прибуток приватних підприємств на суму 9000000 грн, який був сформований ГУ ДФС у Луганській області у порядку виконання  постанови Луганського окружного адміністративного суду від 09.08.2017 у справі №812/658/17, також повернутий УДКСУ у м.Сєвєродонецьку Луганської області без виконання в силу не відповідного оформлення документів. При цьому, як зазначив відповідач станом на теперішній час інших/виправлених висновків від ГУ ДФС у Луганській області на адресу Управління не надходило.
Також, позивач зазначив, що  отримавши спірну постанову вважав, що боржник - ГУ ДФС у Луганській області належним чином склав висновок про перерахування надміру сплачених грошових коштів з податку на прибуток приватних підприємств, а причиною ненадходження коштів на рахунок є зупинення операції на рахунках, відкритих в акціонерному товаристві «ВТБ БАНК» у зв`язку з його ліквідацією. ГУ ДФС у Луганській області та УДКСУ у м. Сєвєродонецьку не проінформували позивача про те, що висновок складено неналежним чином, у зв`язку з чим рішення суду не виконано. Отже, у позивача були відсутні обґрунтовані сумніви вважати, що рішення Луганського окружного адміністративного суду від 09.08.2017 не виконано, а виконавче провадження закінчено передчасно. З метою скасування оскаржуваної постанови позивачем 10.04.2020 було направлено заяву про її скасування до начальника відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області. 09.07.2020 направлено заяву про надання відповіді щодо стану розгляду заяви про скасування оскаржуваної постанови, відповідь на яку не надходила. 
Як свідчать матеріали справи, позивач про порушення своїх прав дізнався 01.04.2020 з рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25.03.2020 у справі № 360/541/20, оскільки, саме з цього часу позивачу стало відомо, що рішення суду не було виконано не через зупинення операції на рахунках, відкритих в акціонерному товаристві «ВТБ БАНК» у зв`язку з його ліквідацією, а через неповне виконання рішення суду під час примусового виконання та передчасним прийняттям оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження. Отже, саме з цього часу позивачу стало відомо про порушення його прав оскаржуваною постановою, що не спростовується встановленими судом обставинами справи.
Суд зазначає, що факт обізнаності позивача щодо наявності відкритого виконавчого провадження, не дає підстав вважати, що останній мав можливість дізнатися про вчинення оскаржуваних дій (закінчення виконавчого провадження з підстав виконання).
Таким чином, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач про порушення своїх прав (не повне виконання рішення суду по справі № 812/658/17) міг дізнатися після отримання постанови відповідача про закінчення виконавчого провадження, або ознайомлення з вчиненням державним виконавцем відповідних виконавчих дій через Автоматизовану систему виконавчого провадження та перевірки розрахункового рахунку у банку, в якому обслуговується Товариство.
На підставі викладеного, перебіг строку звернення до суду з даним позовом починається саме з 01.04.2020.
Суд зазначає, що з урахуванням положень КАС України, направлення позивачем скарги відповідачу не є досудовим врегулюванням спору в розумінні КАС України, а тому не може бути підставою для встановлення тримісячного строку для звернення до суду. Крім того, зазначене  не позбавляло можливості позивача звернутися до суду з адміністративним позовом.
Разом з цим, слід зазначити, що судом першої інстанції при з`ясуванні питання дотримання позивачем строку звернення до суду також підлягали врахуванню внесені до законодавства зміни щодо обрахунку процесуальних строків на період карантину, установленого Постановою Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "СОVID-19" від 11.03.2020 №211.
Так, згідно з Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-IX від 30.03.2020РозділVIПрикінцеві положення Кодексу адміністративного судочинства України доповнено пунктом 3 такого змісту:
«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 47, 79, 80, 114, 122, 162, 163, 164, 165, 169, 177, 193, 261, 295, 304, 309, 329, 338, 342, 363 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до адміністративного суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, розгляду адміністративної справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.».
В силу приписів частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
17 липня 2020 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) № 731-IX від 18 червня 2020 року (далі-Закон № 731-IX), яким внесено зміни до Господарського процесуального кодексу, Цивільного процесуального кодексу та Кодексу адміністративного судочинства України.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 731-IX встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу  Х  Прикінцеві положення  Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу  ХІІ  Прикінцеві положення  Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу  VI  Прикінцеві положення  Кодексу адміністративного судочинства України  в редакції Закону України  Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)  № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Таким чином, законодавцем передбачено обмеження строку встановленого відповідно до пункту 3 розділу  VI  Прикінцеві положення  Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції чинній з 02 квітня 2020 року до 16 липня 2020 року), зокрема для звернення до суду з адміністративним позовом, який закінчуються через 20 днів після набрання чинності  Закону № 731-IX.
Таким чином, продовжені процесуальні строки спливають протягом періоду з 18.07.2020 по 07.08.2020. Тобто, процесуальний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом обмежується періодом з 01.04.2020 (дати коли позивач дізналася про порушення власних прав) до 07.08.2020.
Уповноваженим представником позивача сформований та підписаний адміністративний позов 28.07.2020, тобто в межах строку, встановленого процесуальним законом з урахуванням особливостей його обчислення відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу "СОVID-19" від 11.03.2020 №211.
Наведені обставини в своїй сукупності під час прийняття процесуального рішення залишилися поза увагою суду першої інстанції.
Відповідно до частини 2 ст.6, частин 1,2ст.7 КАС України суд при вирішенні справи застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
Судом апеляційної інстанції також враховано, що адміністративний суд, керуючись принципом верховенства права, має розглядати право не як  закон чи систему нормативних актів, а як втілення справедливості. Суд має спрямовувати своє провадження на досягнення справедливості, що і є правосуддям.
Згідно із статтею 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини"суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказує, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
У Рішенні Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 у справа «Меньшакова проти України» (Заява №377/02) у п.52 «Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ)».
Так, у справі Delcourt v. Belgium Європейський Суд з прав людини зазначив, що "у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення".
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Отже, відповідно до позиції Європейського Суду з прав людини основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Постановивши ухвалу про повернення позовної заяви, суд першої інстанції фактично позбавив позивача права доступу до суду, що свідчить про порушення його права звернення до адміністративного суду, гарантованогост.5 КАС України.
Відповідно дост.320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Частиною 3 ст. 312 КАС України передбачено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвали про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали порушені норми процесуального права, які призвели до передчасного та помилкового вирішення питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, що є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 286, 311, 312, 315, 317, 320, 321, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                         ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Луганськтепловоз" на ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 р. у справі  № 360/2907/20 - задовольнити.
Ухвалу Луганського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 р. у справі  № 360/2907/20 - скасувати.
Справу направити до Луганського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дати проголошення.
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 02 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач                                                                             Е.Г. Казначеєв  

Судді                                                                                                 Г.М. Міронова

                                                                                                           А.В. Гайдар