ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 140/3588/19 пров. № А/857/4887/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Коваля Р.Й.,
суддів                                                                      Гуляка В.В.,
                                                                                      Ільчишин Н.В.,
з участю секретаря судового засідання                    Хітрень О.Ю.,
представника позивача                                               Губар Н.В.,   
представника відповідача                                           Решетника О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року (прийняте у м. Луцьку суддею Волдінером Ф.А.) в адміністративній справі № 140/3588/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Гелікон» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень, 

                                                     В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Гелікон» (далі – позивач, ТОВ «Компанія «Гелікон») звернулося із позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Волинській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 02.09.2019 за №№ 0009731401, 0009741401 та 0009761401.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 січня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними і скасовано податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 02 вересня 2019 року за №№ 0009731401 та 0009741401. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 

Після чого від представника позивача до суду надійшла заява про винесення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року заяву позивача задоволено частково та стягнуто на користь ТОВ «Компанія «Гелікон» за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Волинській області судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 000 грн.

Не погодившись із цим додатковим рішенням, його оскаржило ГУ ДПС у Волинській області, вважаючи, що таке є незаконним та прийняте з порушенням норм процесуального права, а тому просило скасувати оскаржуване додаткове рішення і ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правову допомогу у повному обсязі. 
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що заявлена сума на правничу допомогу є завищеною та необгрутованою. Заявником не обгрунтовано час, який потрачено на складання позовної заяви, відповіді на відзив, а також збір та подання доказів. Позовна заява та відповідь на відзив не потребують такої кількості витрачених годин, як зазначає заявник, оскільки в них зазначається лише трактування норм права.
Крім того, необхідно врахувати, що рішенням суду позов задоволено частково.

Товариство подало відзив на цю апеляційну скаргу, вважаючи додаткове рішення суду законним та обґрунтованим; просило апеляційну скаргу ГУ ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Покликається, зокрема, на те, що витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обгрунтованим.

У судовому засіданні представник апелянта підтримав вимоги апеляційної скарги із аналогічних підстав; просить апеляційну скаргу задовольнити. Представник позивача, вважаючи додаткове рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно із частинами першою, другою, четвертою статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

А відповідно до частини сьомої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 суд висловив правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката запроваджено у частині п`ятій статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22.12.2018 по справі № 826/856/18.

На підтвердження понесених витрат позивач надав суду договір про надання професійної правничої допомоги від 12.11.2019, акт виконаних робіт від 04.03.2020 за договором про надання правничої допомоги від 12.11.2019, рахунок-фактура № 001 адвокатським бюро виставлено позивачу рахунок на оплату послуг за договором про надання правничої допомоги в розмірі 20 000,00 грн за надану правову допомогу.
При цьому, загальний розмір винагороди адвоката становить 20 000,00 грн, в т. ч.:
- надання усних консультацій Клієнту щодо порядку оскарження податкових повідомлень-рішень, ціни позову, відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, порядку оскарження рішень та виконання рішення суду - 2000,00 грн (4 год. х 500,00 грн);
- ознайомлення з Актом перевірки від 16.08.2019 № 16838/14/35245211 – 1000,00 грн (2 год. х 500,00 грн);
- аналіз первинних документів по господарським операціям Клієнта, за наслідками яких контролюючим органом зафіксовано порушення, викладені в Акті перевірки - 3000,00 грн (6 год. х 500,00 грн);
- правовий аналіз Акта, опрацювання судової практики і формування правової позиції щодо підстав для оскарження податкових повідомлень-рішень – 3000,00 грн (6 год. х 500,00 грн);
- складання позовної заяви, формування доказової бази, групування доказів, додатків до позовної заяви, їх роздруківка та посвідчення копій - 4000,00 грн (8 год. х 500,00 грн);
- складання відповіді на відзив, організація направлення його засобами зв`язку відповідачу та до Волинського окружного адміністративного суду – 1000,00 грн (2 год. х 500,00 грн);
- складання необхідних письмових пояснень у справі від 03.02.2020, подання їх до суду – 2000,00 грн (4 год. х 500,00 грн).

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 134 КАС України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів зазначає, що відповідач був повідомлений про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення і подавав заперечення щодо відшкодування витрат.

Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34 - 36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Отже, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами.

При вирішенні питання щодо розподілу витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, суд першої інстанції вважав, що витрати на правничу допомогу, які полягають у наданні усних консультацій Клієнту щодо порядку оскарження податкових повідомлень-рішень, ціни позову, відкриття провадження у справі, порядку і строків судового розгляду, порядку оскарження рішень та виконання рішення суду в сумі 2000,00 грн не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки носять загальний характер і з акту виконаних робіт від 04.03.2020 не вбачається, що такі консультації стосуються даної справи, крім того, такі послуги охоплюються професійною діяльністю адвоката в загальному, не можуть бути самостійними складовими витрат, що підлягають відшкодуванню, а повинні входити до складу послуг щодо підготовки процесуальних документів чи участі у судових засіданнях.
Суд також вважав, що витрати на правничу допомогу, які полягають у складання необхідних письмових пояснень по справі від 03.02.2020, подання їх до суду в сумі 2000,00 грн не можуть бути стягнуті з відповідача, оскільки в підготовчому засіданні судом було зобов`язано представників сторін надати додаткові письмові пояснення щодо фактичних обставин (господарських операцій) замовника, які стали підставою винесення оскаржуваних у справі рішень. Це було обумовлено недостатнім рівнем чіткості викладення цих обставин представниками, в т.ч. позивача, що унеможливило всебічне встановлення обставин, які мають істотне значення для прийняття рішення у справі. Відтак, подання додаткових письмових пояснень мало на меті виправлення недоліків заяв по суті справи допущених представниками сторін, в т.ч. позивача, та було здійснено на вимогу суду. Вартість виконаних в цій частині робіт не підлягає до стягнення, так як вони були направлені на усунення раніше допущених представником позивача недоліків.
Крім того зазначив, що посилання представника відповідача на неподання доказів ведення адвокатом Книги обліку доходів та витрат суд не приймає до уваги, оскільки предметом спірних правовідносин є фактичне понесення витрат на правову допомогу та їх відшкодування відповідною стороною у справі. Облік отриманих доходів адвокатом та в подальшому його оподаткування не є предметом спору.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

При цьому, враховуючи часткове задоволення позову, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 16 000,00 грн.

Так, в позові «Компанія «Гелікон» просило визнати протиправними і скасувати три податкові повідомлення-рішення, а рішення суду задоволено вимоги лише щодо двох.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного дійшла висновку про необхідність відшкодування судових витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, оскільки такий розмір витрат є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета задоволеного позову.

Щодо решти обставин та доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що такі не спростовують викладених вище висновків та на законність судового рішення не впливають.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що з метою відшкодування належного розміру витрат на професійну правничу допомогу, необхідно замінити в резолютивній частині додаткового рішення суду першої інстанції розмір суми відшкодування з «16000» на «10000». 

Згідно із пунктом четвертим частини першої статті 317 КАС України підставами для зміни постанови або ухвали суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до переконання, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, проте встановлені обставини у справі дають підстави суду апеляційної інстанції змінити рішення суду першої інстанції шляхом зміни його резолютивної частини.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області задовольнити частково.

Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 року в адміністративній справі № 140/3588/19 змінити, замінивши в його резолютивній частині розмір суми відшкодування з «16 000» на «10 000».

У решті додаткове рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Р. Й. Коваль 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Постанова складена у повному обсязі 19 жовтня 2020 року.