ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2020                                                                                              Справа №  908/571/20
м.Дніпро, просп. Д. Яворницького, 65

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Подобєд І.М. (доповідач),
суддів: Дармін М.О., Антонік С.Г.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у справі №908/571/20 (суддя Смірнов О.Г.; рішення ухвалене о 17:40 год. у місті Запоріжжя, повне рішення складено 03.08.2020)
за позовом: фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича, м.Енергодар, Запорізька область
до відповідача: фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича м.Енергодар, Запорізька область
про стягнення 53537,11 грн.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції

У березні 2020 фізична особа-підприємець Дубков Артем Володимирович звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до фізичної особи-підприємця Соколика Олексія про стягнення завданих збитків у сумі 53537,11 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на недотримання відповідачем умов договору безоплатного користування майном № 3 від 01.03.2017 щодо повернення  майна у належному стані, з врахуванням нормального фізичного зносу. У зв`язку з демонтажем і вивозом належного позивачеві майна, позивач вважає, що за знищене майно, а саме: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.) йому повинні бути відшкодовані відповідачем збитки у сумі 53537,11 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у справі №908/571/20 у задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича до фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича про стягнення завданих збитків в сумі 53537,11 грн. відмовлено; витрати зі сплати судового збору в сумі 2102,00 грн. покладено на позивача у справі - фізичну особу-підприємця Дубкова Артема Володимировича; стягнуто з фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича на користь фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів суду належним та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, а саме: неповернення відповідачем взятого в користування майна, невжиття відповідачем дій щодо збереження майна, а також знищення майна внаслідок демонтажу саме відповідачем.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, ФОП Дубков А.В. (позивач) звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у справі №908/571/20 та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. У разі незадоволення апеляційної скарги зменшити судові витрати на професійну правничу допомогу ФОП Соколик на 3600,00 грн.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що оскаржене рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, без належного дослідження доказів, які містяться в матеріалах справи.
Апелянт зазначає, що при застосуванні частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України суд першої інстанції мав з`ясувати наявність або відсутність складу цивільного правопорушення та одночасно стверджує, що в даному випадку всі елементи складу цивільного правопорушення мають місце бути.
Позивач вказує, що під час дослідження доказів суд надав перевагу примірнику акту приймання-передачі майна відповідача, підписаного 20.05.2019, а не позивача примірник акту, якого, не підписаний. Диск з відеозаписом демонтажу металевої конструкції судом взагалі не досліджувався.
Позивач вважає помилковим висновок суду про відсутність доказів реальної передачі майна відповідачу, оскільки з позовною заявою були подані копія акту про факт фактичного розташування, обстеження наявності конструкції зовнішньої реклами за адресою: м.Енергодар, на вул. Козацькій в районі перехрестя з вул. Молодіжною від 26.06.2019, копія відповіді Управління містобудування та архітектури від 02.07.2019 на адвокатський запит та копія припису №12 від 20.08.2019, який поданий разом з відповіддю на відзив, проте в порушення статті 166 Господарського процесуального кодексу України не долучений судом як доказ.
При відхилені копії відповіді на адвокатський запит від 17.06.2020, копій рішень виконавчого комітету Енергодарської міської ради №376 від 19.12.2019 і №183 від 04.07.2019 судом проігноровані правові норми закріплені у п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України (в редакції Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових, соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корононавірусної хвороби (COVID 19) .
Крім того, позивач на підставі частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України у разі не задоволення апеляційної скарги, просить зменшити витрати на професійну правничу допомогу на 3600,00 грн., посилаючись на п. 3.1. угоди про надання адвокатської допомоги №4 від 07.04.2020 про співпрацю у сфері надання правової допомоги між Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" та адвокатом Щасливою Мариною Олександрівною, за якою залучений до надання правової допомоги адвокат, надає свої послуги адвокатському бюро безоплатно.

Узагальнені доводи та заперечення на апеляційну скаргу
ФОП Соколик О.О. (відповідач) у відзиві на апеляційну скаргу наголошує на її безпідставності і необґрунтованості, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.
Відповідач вказує, що суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що майно, яке було передано відповідачу за договором безоплатного користування майном №3 від 01.03.2017 було повернуто позивачу 20.05.2019. Те, що 20.05.2019 сторони підписали акт приймання-передачі майна та в цей же день відповідач повернув майно позивачу підтверджується і свідком, який був присутній в день укладення акту.
Також відповідач вказує, що позивач не довів належними і допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, а саме: неповернення відповідачем взятого в користування майна, невжиття відповідачем дій щодо збереження майна, а також знищення внаслідок демонтажу саме відповідачем. Позивач не довів той факт, що він поніс будь-які реальні збитки, оскільки не долучив до матеріалів справи докази сплати за виготовлення білборду. В договорі безоплатного користування майном не вказана вартість майна, яке передається в безоплатне користування, що не дає змоги встановити реальну вартість цього майна на 2017 рік.
Відповідач зазначає, що в обґрунтування апеляційної скарги позивач посилається на докази, які в порушення частини 2 статті 80 Господарського процесуального кодексу України не були подані ним вчасно разом з позовною заявою. Такими доказами, зокрема, є: копія відповіді на адвокатський запит від 17.06.2020, копія рішення виконкому Енергодарської міської ради №376, копія рішення виконкому Енергодарської міської ради №183. Однак вказані докази відповідач вважає неналежними, такими, що не стосуються предмета доказування взагалі.
Відповідач вказує, що відповідно до ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач повинен був подати всі докази разом з позовною заявою, а якщо він не міг подати певні докази разом з позовом, то він зобов`язаний був письмово повідомити про це суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Водночас матеріали справи не містять жодного письмового повідомлення позивача про те, що він бажає доповнити справу новими доказами.
Відповідач вважає, що апеляційна скарга в частині зменшення судових витрат, пов`язаних з розглядом справи також підлягає відхиленню. Єдиною підставою для зменшення є послання позивача на те, що адвокат Щаслива М.О. надавала свої послуги безкоштовно. Разом з тим, відповідач уклав договір з Адвокатським бюро Станіслава Гришина та сплатив йому 7000 грн. за надані послуги. Ця сума не залежить від кількості судових засідань тощо. В судових засіданнях брали участь як адвокат Гришин С.В., та і адвокат Щаслива М.О. До того ж, Господарський процесуальний кодекс України не містить норми, за якої б позивач мав право в суді апеляційної інстанції подавати клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, який надавав послуги в суді першої інстанції.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 12.10.2020 поновлено фізичній особі-підприємцю Дубкову Артему Володимировичу пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у справі №908/571/20; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у справі №908/571/20; ухвалено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; зупинено дію оскаржуваного рішення на час розгляду апеляційної скарги.
26.11.2020 представником відповідача до суду апеляційної інстанції подано клопотання про стягнення з ФОП Дубкова А.В. у разі відмови в задоволенні його апеляційної скарги  на рішення Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у даній справі на користь ФОП Соколика О.О. витрат на правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень проти неї, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів виходить з наступного.

Судом першої інстанції і судом апеляційної інстанції встановлені такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини

Рішенням Виконавчого комітету Енергодарської міської ради № 346 від 20.10.2016 надано фізичній особі-підприємцю Соколику Олексію Олеговичу дозволи на розміщення одинадцяти об`єктів зовнішньої реклами (білбордів) загальною площею 198 кв.м, зокрема на вул. Курчатова в районі будівлі міської ради терміном на 5 років.
Між Виконавчим комітетом Енергодарської міської ради (Виконком) і Фізичною особою-підприємцем Соколик О.О. ( Користувач) 20.10.2016  був укладений договір № 42 на право тимчасового користування місцями розміщення об`єктів зовнішньої реклами, за пунктами 1.1., 1.2. якого Виконком надав Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебуває у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на терміни відповідно до одинадцяти дозволу(ів) №№823-833 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 №346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів. Користувач використовує надані місця за цільовим призначенням, сплачує вартість користування місцями з дня отримання дозволів на розміщення зовнішньої реклами та звільняє у триденний термін місця, на яких термін дії дозволів припинений (закінчився).
Відповідно до пункту 4.1. договір набирає чинності з моменту прийняття рішення про надання дозволів на розміщення об`єктів зовнішньої реклами та підписання даного договору сторонами і діє протягом строку дії дозволу(ів) №№ 823-833. Строк дії з 20.10.2016 до 20.10.2021.
Сторонами до договору були укладені додаткові угоди від 14.03.2018 і від 04.07.2019. Останньою додатковою угодою пункт 1.1. договору викладений у новій редакції: "Виконком надає Користувачу у тимчасове платне користування місця, що перебувають у комунальній власності, для розміщення об`єктів зовнішньої реклами за адресами і на термін відповідно до дозволу(ів) №№ 825, 826, 828, 830, 831, 832 на розміщення зовнішньої реклами, виданих на підставі рішення Виконавчого комітету Енергодарської міської ради від 20.10.2016 №346, згідно з Правилами розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, чинними на час видачі дозволів".
01.03.2017 між Фізичною особою-підприємцем Дубковим Артемом Володимировичем (Наймодавець) і Фізичною особою-підприємцем Соколик Олексієм Олеговичем (Наймач), укладений договір безоплатного користування майном №3, предметом якого є передача Наймодавцем майна в безоплатне тимчасове користування Наймачу, який зобов`язався повернути те саме майно.
Наймодавець передав у безоплатне тимчасове користування Наймачу майно, а саме: - металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова в районі будівлі міської ради (пункт 1.2. договору).
Пунктом. 2.1. встановлено, що підписання договору засвідчує факт передачі майна Наймодавцем Наймачу.
Передача майна в користування не тягне за собою виникнення у Наймача права власності на це майно (пункт 2.2. договору).
За згодою сторін в пункті 2.3. договору у разі припинення, цього договору майно повертається Наймодавцю. Майно вважається поверненим Наймодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
Одним з обов`язків Наймача за підпунктом 3.1.2. пункту 3.1.договору є у разі припинення договору обов`язок повернути Наймодавцеві майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування, з врахуванням нормального фізичного зносу.
Договір укладено на невизначений строк і кожна із сторін вправі відмовитися від договору в будь-який час, попередивши про це в письмовій формі іншу сторону за один місяць (пункт 4.1. договору).
Відповідно до акту приймання-передачі майна від 20.05.2019, що був наданий суду відповідачем (наймачем), наймач відповідно до договору №3 передав наймодавцю майно, а саме: наступний об`єкт: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова в районі будівлі міської ради.
В пункті 2 акту зазначено, що на момент передачі майно знаходиться у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування.
Сторонами в пункті 3 акту вказано, що на момент передачі сторони зауважень одна до іншої не мають.
Цей Акт приймання-передачі майна містить підписи сторін та скріплений печатками (а.с.97 т.1).
Позивач (Наймодавець) до позовної заяви надав примірник акту без дати та стверджує, що 19.06.2019 сторонами, в його офісному приміщенні було  узгоджено та підписано акт без зазначення дати підписання, та досягнуто усної згоди, що одразу після підписання, але не пізніше наступного дня, майно буде повернуто власнику (а.с.22 т.1).
21.06.2019 в порядку досудового вирішення спору ФОП Дубковим А.В. на адресу ФОП Соколик О.О. направлено претензію з вимогою повернути взяте у користування майно (металеві конструкції) орієнтованою вартістю 80000 грн. 00 коп. за одиницю; підписати новий акт прийому-передачі майна з фактичною датою передачі орендованого майна. В претензії наймодавець зазначає, що майно йому фактично не передано, металеві конструкції знаходяться на своїх місцях і наймач продовжує ними користуватися.
Факт направлення претензії підтверджується копією поштового фіскального чеку і поштового конверту.
На підтвердження факту наявності металевої конструкції (рекламний двосторонній носій) біл-борд (стійка металева, металеві площини розміром 3х6 у кількості 2 шт.) місце розташування якого: м. Енергодар, вул. Курчатова, в районі будівлі міської ради, 26.06.2019 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Конченко Л.О. підписано акт обстеження наявності конструкції зовнішньої реклами.
Наймодавець, 02.07.2019, що підтверджується копією поштового конверту, звернувся до наймача з претензією з пропозицією внести зміни до договорів у зв`язку з тим, що не було відомо, що біл-борди будуть використовуватися ФОП Соколик О.О. в комерційних цілях та сплатити ФОП Дубкову А.В. упущену вигоду. Наймодавець просив наймача визначити форму, розмір оплати самостійно та виплатити упущену вигоду з 01.03.2017 по 01.07.2019.
23.10.2019 в черговий раз звертаючись до наймача з претензією (направлення якої підтверджується копією поштового конверту і описом вкладення у лист), наймодавець вимагав розірвати договори безоплатного користування майном та відшкодувати завданих збитків у розмірі вартості знищених металевих конструкцій з розрахунку 55 000,00 грн. за одну конструкцію.
У своїй претензії ФОП Дубков А.В. посилався на той факт, що 07.10.2019 йому стало відомо, що передані в користування ФОП Соколик О.О. металеві конструкції демонтовано невстановленими особами, за допомогою спеціальних інструментів розрізано на частини, фактично майно знищено та за допомогою спецтехніки вивезено в невідомому напрямку. Факт знищення конструкції зафіксовано свідками шляхом відеозйомки.
Означені обставини слугували підставою для звернення наймодавця до господарського суду із позовом до наймача, в якому позивач просить господарський суд стягнути з відповідача збитки в сумі 53537,11 грн. за демонтоване і вивезене майно, оскільки  наймачем в належному стані майно, а саме біл-борд (стійка металева, металеві площини розміром 3х6 у кількості 2 шт.) місце розташування якого: м.Енергодар, вул. Курчатова, в районі будівлі міської ради повернуто не було.

За змістом частини другої статті 11 Цивільного кодексу України договори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Згідно частини першої статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір безоплатного користування майном за змістом відповідає договору найму.
Згідно зі статтею 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) (частина перша статті 760 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частин першої, другої статті 763 Цивільного кодексу України встановлено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором. Якщо строк найму не встановлений, договір найму вважається укладеним на невизначений строк. Кожна із сторін договору найму, укладеного на невизначений строк, може відмовитися від договору в будь-який час, письмово попередивши про це другу сторону за один місяць.
Вказаним положенням відповідає і пункт 4.1. договору безоплатного користування майном №3 від 01.03.2017.
Матеріали справи не містять письмового звернення однієї сторони до іншої про відмову від договору, в той же час акт приймання-передачі майна від 20.05.2019, підписаний сторонами і скріплений їх печатками свідчить про волевиявлення сторін припинити договірні відносини і повернення предмету договору від наймача до наймодавця.
Позивач не заперечує факт підписання акту приймання передачі майна, в той же час, оскільки його примірник не містить дати підписання, стверджує, що фактично повернення майна не відбулося. Свої доводи позивач підтверджує копією акту обстеження наявності конструкції зовнішньої реклами від 26.06.2019, в якому вказано, що на дату підписання підтверджується факт наявності металевої конструкції за місцем її розташування та надає копію відповіді Управління містобудування та архітектури Енергодарської міської ради Запорізької області №96/01-12/01-19 від 02.07.2019 на адвокатський запит, в якому повідомлено, що в ході перевірки дотримання правил розміщення зовнішньої реклами спеціалістами Управління містобудування та архітектури встановлено, що станом на 02.07.2019 біл-борди за вищезазначеними адресами розміщені відповідно виданих дозволів.

Відмовляючи позивачеві в задоволенні його позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів суду належним та допустимими доказами наявність протиправної поведінки відповідача, а саме: неповернення відповідачем взятого в користування майна, невжиття відповідачем дій щодо збереження майна, а також знищення майна внаслідок демонтажу саме відповідачем.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції

За приписами статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 827 Цивільного кодексу України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов`язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку. Користування річчю вважається безоплатним, якщо сторони прямо домовилися про це або якщо це випливає із суті відносин між ними. До договору позички застосовуються положення глави 58 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 833 Цивільного кодексу України користувач зобов`язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.
Стаття 836 Цивільного кодексу України визначає, що якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення, а також відшкодування завданих збитків.
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
За частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до частини другої статті 22 Цивільного кодексу України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Вирішуючи спори про стягнення заподіяних збитків, господарський суд перш за все повинен з`ясувати правові підстави покладення на винну особу зазначеної майнової відповідальності.
При цьому слід відрізняти обов`язок боржника по відшкодуванню збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що випливає з договору (статті 623 Цивільного кодексу України) від позадоговірної шкоди, тобто від зобов`язання, що виникає внаслідок завдання шкоди (глава 82 Цивільного кодексу України).
Зазначене розмежування підстав відповідальності пояснюється також тим, що збитки, заподіяні невиконанням договірних зобов`язань, повинен відшкодувати контрагент за договором, а позадоговірну шкоду - особа, яка її завдала.
Так відповідно до статті 623 Цивільного кодексу України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення.
Загальне положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди містить стаття 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Як убачається зі змісту позовної заяви, позивач вважає, що відповідач не виконав свого договірного обов`язку, а тому наявні підстави для застосування господарсько-правової відповідальності відповідно до статті 218 Господарського кодексу України, частиною першою якої встановлено, що підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частина друга статті 218 Господарського кодексу України встановлює, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Стаття 224 Господарського кодексу України встановлює, що учасник господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання або установлені вимоги щодо здійснення господарської діяльності, повинен відшкодувати завдані цим збитки суб`єкту, права або законні інтереси якого порушено. Під збитками розуміються витрати, зроблені управненою стороною, втрата або пошкодження її майна, а також не одержані нею доходи, які управнена сторона одержала б у разі належного виконання зобов`язання або додержання правил здійснення господарської діяльності другою стороною.
Стаття 225 Господарського кодексу України визначає, що до складу збитків, що підлягають відшкодуванню особою, яка допустила господарське правопорушення, включаються, зокрема, вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства.
Позивач вважає, що відповідачем не дотримано умов вказаного договору (пункти 1.1. та 3.1.2.), в яких Наймач зобов`язався у разі припинення повернути те саме майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в користування, з урахуванням нормального фізичного зносу, внаслідок демонтажу і вивозу належного позивачеві майна, відновити яке (металеву конструкцію) є неможливим, чим порушив право власності позивача, яке підлягає захисту шляхом відшкодування збитків у розмірі вартості металевої конструкції на суму 53537,11 грн.
Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача збитків у вигляді вартості знищеного майна, а саме білборду (стійки металевої, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова в районі будівлі міської ради колегія суддів суду апеляційної інстанції, дослідивши умови безоплатного користування майном вважає, що надані позивачем докази не свідчать про неповернення відповідачем вищезазначеної металевої конструкції, оскільки договором не покладено на наймача обов`язок демонтувати металеву конструкцію при поверненні або здійснити інші дії. Факт повернення майна за умовами договору засвідчується лише підписаним актом приймання-передачі.
Відтак, дійшовши висновку про доведення відповідачем факту повернення майна, яке є наслідком припинення договірних відносин, колегія суддів вважає, що в даному випадку мова може йти про позадоговірну шкоду, отже застосуванню підлягають приписи глави 82 Цивільного кодексу України.
Як у випадку невиконання договору, так і за зобов`язанням, що виникає внаслідок заподіяння шкоди, чинне законодавство виходить з принципу вини контрагента або особи, яка завдала шкоду (статті 614 та 1166 Цивільного кодексу України).
Положеннями статті 614 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Шкода, заподіяна майну громадянина або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
На позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що позивач не довів понесення збитків поданими документами. Так розмір збитків обґрунтовується фізичною особою-підприємцем посиланням на проектно-кошторисну документацію, натомість з документів, що її складають неможливо встановити, що спірний білборд був виготовлений на підставі цієї документації, доказів оплати виготовлення білборду позивачем не надано.
Неправомірна поведінка відповідача також не доведена позивачем. Підписання акту приймання-передачі майна без зауважень до його стану не заперечується позивачем. До того ж сам позивач в позовній заяві вказав, що металеві конструкції були демонтовані невстановленими особами, за допомогою спеціальних інструментів.
Таким чином, позивачем не доведено, що протиправна дія чи бездіяльність відповідача є причиною, а збитки, які виникли у позивача, наслідком протиправної поведінки саме відповідача.

Щодо посилання позивача на відхилення судом поданих ним доказів, а саме: копії припису №12 від 20.08.2019 до ФОП Соколик О.О. про усунення порушень Правил розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар; копії відповіді на адвокатський запит від 17.06.2020, копій рішень виконавчого комітету Енергодарської міської ради №376 від 19.12.2019 і №183 від 04.07.2019 та ігнорування судом правових норм закріплених у п. 4 Розділу Х "Прикінцеві положення" ГПК України (в редакції Закону України №540-ІХ від 30.03.2020 Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових, соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корононавірусної хвороби (COVID 19) колегія суддів виходить з наступного.
За вимогами пункту 4 частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Як правильно зауважив суд першої інстанції, за вимогами частини другої статті 80 Господарського процесуального кодексу України позивачі повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Подання доказів в інший термін можливий відповідно до частини четвертої статті 80 Господарського процесуального кодексу України за умов письмового повідомлення причин неможливості такого подання у визначений строк.
З матеріалів справи убачається, що такий письмовий доказ як копія припису №12 від 20.08.2019 до ФОП Соколик О.О. про усунення порушень правил розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар був поданий позивачем суду 23.04.2020 разом із відповіддю на відзив.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 166 Господарського процесуального кодексу України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.
Колегія суддів погоджується з аргументом позивача, що у суду першої інстанції помилково не врахував під час встановлення обставин спору такий письмовий доказ як припис №12 від 20.08.2019 до ФОП Соколик О.О. про усунення порушень правил розміщення об`єктів зовнішньої реклами в місті Енергодар, оскільки цей письмовий доказ був наданий разом із відповіддю на відзив в порядку статті 166 Господарського процесуального кодексу України, строк подання якого не встановлений судом першої інстанції, а відтак не був пропущений позивачем.

Оцінюючи, яким чином неприйняття цього доказу судом першої інстанції вплинуло на повноту встановлення обставин справи, що мають значення для вирішення спору, колегія суддів ще раз наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно встановив, що відповідно до акту приймання-передачі майна від 20.05.2019, що був наданий суду відповідачем, наймач відповідно до договору №3 передав наймодавцю майно, а саме: наступний об`єкт: металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд (стійка металева, металеві площини розміром 3м*6м у кількості 2 шт.), місце розташування якого: м. Енергодар, на вул. Курчатова в районі будівлі міської ради.
Отже з моменту передачі майна слід вважати виконаним обов`язок відповідача, як наймача, передати позивачу (наймодавцю) майно, що було предметом означеного договору безоплатного користування майном №3 від 01.03.2017, в належному стані.
Умовами договору та в акті приймання-передачі від 20.05.2019 сторони не встановили будь-яких інших обов`язків наймача, як от фактично демонтувати металеву конструкцію (рекламний двосторонній носій) - білборд.
Тому надані позивачем докази, у тому числі й припис №12 від 20.08.2019 до ФОП Соколик О.О. про усунення порушень правил розміщення об`єкта зовнішньої реклами в місті Енергодар про фактичне місцезнаходження належного йому майна на місцях, де відповідач отримав дозвіл для їх встановлення, - не свідчить про невиконання чи неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення цього майна позивачеві.
Щодо решти письмових доказів, як от копії відповіді на адвокатський запит від 17.06.2020, копій рішень виконавчого комітету Енергодарської міської ради №376 від 19.12.2019 і №183 від 04.07.2019, то матеріали справи свідчать, що подане позивачем 24.06.2020 клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи в порядку статті 80 Господарського процесуального кодексу України не містить обґрунтування  причин, за яких фізична особа-підприємець не міг подати всіх доказів до позовної заяви.
Так карантинні заходи, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були введені постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 (зі змінами) "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" лише з 12.03.2020, тоді як позовна заява позивача датована 27.02.2020.
Подання позивачем вищенаведених доказів у строк залежала лише від волевиявлення самого позивача. Натомість ФОП Дубков А.В. не скористався своїм правом на подання доказів у встановлений законодавством строк, який вичерпався ще до запровадження карантину на території України, в клопотанні про приєднання доказів позивачем взагалі не наведено будь-яких обґрунтувань обставин, які не дозволили  йому своєчасно надати такі докази.
Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів" запроваджено послаблення протиепідемічних заходів, передбачених пунктом 3 цієї постанови, на території регіонів із сприятливою епідемічною ситуацією (у тому числі у Запорізькій і Дніпропетровській областях). Зокрема, дозволено:
з 22.05.2020 регулярні та нерегулярні пасажирські перевезення автомобільним транспортом у міському, приміському, міжміському внутрішньообласному та міжнародному сполученні; з 25.05.2020 - перевезення пасажирів метрополітенами;
з 01.06.2020: перевезення пасажирів залізничним транспортом в усіх видах внутрішнього сполучення (приміському, міському, регіональному та дальньому) між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбачених технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення між регіонами транзитом через регіон, в якому не діють послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб (без права посадки пасажирів у транзитному регіоні). У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду;
міжобласні пасажирські перевезення автомобільним транспортом між регіонами в межах кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб. У разі здійснення перевезення до регіону, в якому не застосовується послаблення протиепідемічних заходів, дозволяється перевезення в межах 50 відсотків кількості місць для сидіння, передбаченої технічною характеристикою транспортного засобу або визначеної в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, за умови розсадки пасажирів з вільним місцем поруч, спереду, позаду.
Під час дії встановленого карантину відділеннями поштового зв`язку робота припинена не була. Відділеннями був змінений лише графік та порядок отримання/вручення поштових відправлень.
Тобто обмеження, впровадженні у зв`язку з карантином на час звернення позивача з клопотанням частково були усунуті, що дозволяло учасникам справи реалізовувати свої процесуальні права.
До того ж, вказані рішення виконавчого комітету Енергодарської міської ради також були прийняті після повернення відповідачем металевої конструкціїї - білборду, а зі змісту цих доказів убачається, що демонтаж зазначеної рекламної конструкції був доручений Комунальному підприємству "Тепловодоканал" міської ради, що вказує на непричетність відповідача до їх пошкодження.
Переглянувши відозапис на СD-диску, що був наданий позивачем разом із позовною заявою, колегія суддів встановила, що цей доказ також підтверджує, що демонтаж зазначеної рекламної конструкції було здійснено працівниками комунального підприємства.
За викладених обставин, наведені позивачем доводи не можуть бути підставою для скасування оскарженого у цій справі рішення суду першої інстанції.

Розглянувши клопотання позивача в апеляційній скарзі про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача на 3600,00 грн. під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про його незадоволення з наступних підстав.
За статтею 16 Господарського процесуального кодексу України учасники справи наділені правом користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 12 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини перша, третя статті 123 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Статтею 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Відповідно до частин першої, другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (пункт 1).
Згідно зі статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
За вимогами частини третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження надання послуг з професійної правничої допомоги відповідачем були надані копії: договору про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020, укладеного між ФОП Соколик О.О. (Замовник) і Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" (Виконавець), договору про надання правової допомоги від 07.04.2020, укладеного між ФОП Соколик О.О. (Замовник) і адвокатом Щасливою Мариною Олександрівною (Виконавець), акту прийому-передачі наданих послуг від 24.06.2020 згідно з договором про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020, рахунку-фактури №СФ-4/04/20 від 13.04.2020, квитанції №5418542 від 14.04.2020 про оплату наданих юридичних послуг.
Відповідно до пунктів 6.1., 6.2. договору про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020 за послуги, надані Виконавцем, Замовник сплачує грошову винагороду в розмірі 7000 грн. Замовник сплачує послуги Виконавця, а також понесені Виконавцем витрати для здійснення правової допомоги на підставі Акту наданих послуг протягом 5 днів з дня підписання Акту.
На вказану суму був підписаний замовником і виконавцем і акт прийому - передачі наданих послуг від 24.06.2020, який містить перелік наданих послуг з витраченим часом по кожній і її вартістю. Акт підписаний без зауважень сторін. Вартість наданих послуг у сумі 7000,00 грн. сплачена відповідачем платіжною квитанцією №5418542 від 14.04.2020.
З огляду на те, що справа є малозначною, підготовка до її розгляду не потребувала аналізу великої кількості доказів, законодавства, значних затрат часу та зусиль, не тривалий розгляд справи (три судових засідання) суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність витрат порівняно з ціною позову і складністю, про їх завищений розмір, у зв`язку з чим задовольнив клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Позивач, звертаючись на підставі частини шостої статті 126 Господарського процесуального кодексу України з клопотанням про зменшення витрати на професійну правничу допомогу адвоката відповідача на 3600,00 грн., обґрунтовував необхідність такого зменшення посиланням на пункт 3.1. угоди про надання адвокатської допомоги №4 від 07.04.2020 про співпрацю у сфері надання правової допомоги між Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" та адвокатом Щасливою Мариною Олександрівною.
Згідно з пунктом 3.1. вказаної угоди залучений до надання правової допомоги адвокат, надає свої послуги Адвокатському бюро безоплатно.
Виходячи з того, що адвокат Щаслива М.О. була присутня у всіх трьох засіданнях позивач розрахував вартість її послуг посилаючись на акт прийому-передачі наданих послуг із вартості одного судового засідання -1200 грн.
Доводи позивача суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.
За пунктом 1.1. угоди про надання адвокатської допомоги №4 від 07.04.2020 про співпрацю у сфері надання правової допомоги між Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" та адвокатом Щасливою Мариною Олександрівною, керуючись положеннями ч. 6 ст. 14 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" і п.п. 2.13. договору про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020 укладеного між ФОП Соколик О.О. (Замовник) та Адвокатське бюро "Станіслава Гришина" (Виконавець), Адвокатське бюро залучає для надання правової допомоги адвоката Щасливу Марину Олександрівну для представлення інтересів фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича (РНОКПП НОМЕР_1 ) у справі №908/571/20 за позовом ФОП Дубкова А.В. до ФОП Соколик О.О. про стягнення збитків у Господарському суді Запорізької області. Таким чином, адвокат Щаслива М.О. діяла в наданні правничих послуг відповідачу не як окремий виконавець, а як виконавець зі сторони Адвокатського бюро "Станіслава Гришина".
Якщо звернутись до договору про надання правової допомоги між ФОП Соколик О.О. і адвокатом Щаслива М.О., то він за своїм змістом є безоплатним. Оплата наданих послуг з правової допомоги здійснюється відповідачем відповідно до умов договору укладеного з Адвокатським бюро "Станіслава Гришина". До акту прийому-передачі наданих послуг від 24.06.2020 включені послуги, які надані як адвокатським бюро так і окремо залученим адвокатом. При чому, з акту прийому-передачі наданих послуг від 24.06.2020 вбачається, що Адвокатським бюро були надані послуги не лише за участь адвокатів в судовому засіданні.
За правовим висновком Верховного Суду в постанові від 17.10.2018 у справі №301/1894/17 витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Чинний Господарський процесуальний кодекс України не містить норми, за якої б сторона мала право в суді апеляційної інстанції звертатись з клопотанням про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, який надав послуги в суді першої інстанції.
У зв`язку з викладеним клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача на 3600,00 грн. під час розгляду справи в суді першої інстанції не підлягає задоволенню.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає необхідним зазначити, що відповідно до частини четвертої статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
Копія клопотання представника відповідача про стягнення витрат на правничу допомогу разом з додатками була направлена на адресу позивача 25.06.2020, що підтверджується поштовою накладною №6906301987928 і описом вкладення до цінного листа. Між тим позивач до ухвалення судового рішення з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача до суду першої інстанції не звертався.
За приписами Господарського процесуального кодексу України зменшення розміру витрат правничої допомоги не можливо за ініціативою суду.
Саме зацікавлена сторона має право вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування таких витрат одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.
Такі висновки узгоджуються і з правовими висновками Верховного Суду.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 22.11.2019 у справі №902/347/18 зазначив, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, обсягом та витраченим часом. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічні висновки наведені також в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
Таким чином, у суду першої інстанції за відсутності відповідного клопотання позивача про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу не було права на зменшення таких витрат, за критеріями, які зазначені в частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України.
Разом з тим, оскільки відповідачем рішення суду в цій частині не оскаржене, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування, тим паче, що відповідачем подано клопотання про зменшення  витрат на професійну правничу допомогу до суду апеляційної інстанції.

Щодо поданого відповідачем до суду апеляційної інстанції клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що була надана у зв`язку з розглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції колегія суддів виходить з такого. 
ФОП Соколик О.О. просить стягнути з ФОП Дубкова А.В. судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у зв`язку з апеляційним розглядом цієї справи в сумі 4000 грн.
На підтвердження судових витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи надано: договір про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020, додаткову угоду до договору від 11.09.2020, акт прийому-передачі наданих послуг від 13.11.2020, рахунок-фактуру №СФ-13/11/20 від 13.11.2020, дублікат квитанції №0.0.1903991727.1 від 13.11.2020.
07.04.2020 між фізичною особою-підприємцем Соколик О.О. (замовник) і Адвокатським бюро "Станіслава Гришина" укладено договір про надання правової допомоги №4.
Пунктом 2 додаткової угоди сторони погодили викласти п. 1.1. договору про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020 в наступній редакції: "В порядку та на умовах, визначених цим договором, Замовник доручає, а Виконавець, відповідно до чинного в Україні законодавства, приймає на себе обов`язки надавати юридичні послуги (правову допомогу) Замовнику у справі №908/571/20 за позовом ФОП Дубкова А.В. до ФОП Соколик О.О. про стягнення збитків в Господарському суді Запорізької області та в Центральному апеляційному господарському суді".
Пункт 6.1. договору викладено в такій редакції: "За послуги, надані Виконавцем, Замовник сплачує грошову винагороду в розмірі 7000 грн. за надання правової допомоги в Господарському суді Запорізької області та 4000 грн. за надання правової допомоги в Центральному апеляційному господарському суді у справі №908/571/20".
Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 13.11.2020 за період з 11 вересня 2020 року по 13 листопада 2020 року Виконавець надав, а Замовник прийняв послуг, передбачені договором про надання правової допомоги №4 від 07.04.2020. У відповідності із вказаним договором надано наступні послуги:
- попередня консультація, укладання додаткової угоди до договору про надання правової допомоги;
- аналіз апеляційної скарги та доданих до неї документів, формування стратегії ведення справи в суді апеляційної інстанції;
- аналіз судової практики Центрального апеляційного господарського суду, правових позицій Верховного суду України, Верховного Суду (в т.ч. Великої Палати Верховного Суду);
- складання та подання відзиву на апеляційну скаргу.
Виходячи з витраченого часу на кожну послугу і вартості кожної послуги вартість наданих послуг склала 4000,00 грн.
Сторонами в акті зазначено про відсутність зауважень та надання повного комплексу послуг у повному обсязі.
Дослідивши клопотання представника відповідача про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, надані заявником документи в їх сукупності колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, оскільки цей розмір судових витрат доведений і документально обґрунтований.
Відповідачем надано докази направлення копії клопотання про стягнення судових витрат на адресу позивача. В ході перевірки за трек-номером поштової накладної №6906302625906 на сайті Укрпошти направлення клопотання, судом встановлено його отримання позивачем 24.11.2020. Однак на час ухвалення постанови Центральним апеляційним господарським судом позивачем клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката відповідача подано не було.
За встановлених вище обставин колегія суддів доходить висновку про обґрунтованість вимог відповідача про відшкодування йому за рахунок позивача витрати на професійну правничу  допомогу, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді апеляційної інстанції, в сумі 4000,00 грн. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції всебічно, повно й об`єктивно розглянув всі обставини справи в їх сукупності і керуючись законом, який регулює спірні правовідносини, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування або зміни оскарженого у даній справі судового рішення немає.

Розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції

Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати в сумі 3153,50грн. на оплату судового збору, понесені позивачем у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника (апелянта) у скарзі і відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 27.07.2020 у справі №908/571/20 - залишити без змін.
Судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції покласти на фізичну особу-підприємця Дубкова Артема Володимировича.
Стягнути з фізичної особи-підприємця Дубкова Артема Володимировича на користь фізичної особи-підприємця Соколика Олексія Олеговича витрати на професійну правничу допомогу, понесені відповідачем в суді апеляційної інстанції, в розмірі 4000 грн. 00 коп.
Доручити Господарському суду Запорізької області видати відповідний наказ.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту з підстав, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 22.12.2020.

Головуючий суддя                                                                                І.М. Подобєд

Суддя                                                                                                    М.О. Дармін

Суддя                                                                                                    С.Г. Антонік