ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и
 19 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/2179/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     

розглянувши в порядку письмового  провадження 
апеляційну скаргу Міністерства оборони України 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 року 
у справі №280/2179/20 
за позовом   ОСОБА_1  
до  Міністерства оборони України     
про визнання пункту протоколу протиправним та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

31 березня 2020 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до   Міністерства оборони України   в якому просив:  
- визнати протиправним та скасувати пункт 12 протоколу №31 від 28.02.2020 засідання комісії відповідача з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразовою грошової допомоги та компенсаційних сум;
- зобов`язати відповідача у місячний термін призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та у Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України, від 25.12.2013 №975 «Про затвердження Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб», у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що  позивачеві  у вересні 2015 року   встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок травми та захворювання, пов`язаних з виконанням службових обов`язків, в країнах де велись бойові дії. У зв`язку із зазначеним позивач у встановленому законодавством порядку звернувся через уповноважений орган до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, однак позитивного результату за наслідками розгляду його заяви не отримав. Позивач вказує на те, що оскільки інвалідність настала внаслідок виконання ним обов`язків військової служби, то він має право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням йому IІІ групи інвалідності.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р. у справі № 280/2179/20 адміністративний позов ОСОБА_1  до  Міністерства оборони України про визнання пункту протоколу протиправним та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано пункт 11 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №31 від 28 лютого 2020 року, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІІ групи, внаслідок травми та захворювання, пов`язаних з виконанням ним обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII та «Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», затвердженого 25.12.2013 постановою Кабінету Міністрів України №975 у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.
В іншій частині позовних вимог   щодо   зобов`язання відповідача  призначити та виплатити  грошову допомогу у місячний строк , судом  відмовлено.
Судом встановлено, що позивачу встановлено групу інвалідності, отриману внаслідок наявності травми та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби. Позивач звернувся з заявою про отримання одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності, що передбачена чинним законодавством як захід соціального захисту військовослужбовців. Відповідачем у виплаті допомоги відмовлено через відсутність документу, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва. 
Дослідивши обставини по справі, суд першої інстанції зазначив, що єдиною підставою для прийняття  рішення  про відмову позивачу  в  призначеної одноразової грошової допомоги стало  не надання  заявником документів , що свідчать про  причини та обставини  поранення.   З урахуванням  з`ясування обставин звернення позивача   до Міністерства оборони  України з пакетом документів, серед яких знаходилось  свідоцтво  про хворобу №5  від 01.02.1991 р., суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені  та подані до відповідача  документи містять  виклад обставин  отримання позивачем травми, і зокрема, свідчать про те, що така травма  не пов`язана із вчиненням  особою  кримінального  чи адміністративного правопорушення, або  не є  наслідком  вчинення дій  у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного  сп`яніння. З огляду на викладене, суд зазначив, що відповідачем  не приділено  уваги   зазначеним документам,    що й обумовило  часткове  задоволення позовних вимог. При цьому суд зазначив, що ефективним способом захисту прав позивача є  зобов`язання  Міністерства  оборони України  призначити  та виплатити ОСОБА_1 визначену суму одноразової  допомоги, оскільки  відповідно  до   матеріалів справи  суд дійшов висновку, що позивач  надав  вичерпний  пакет документів,  які  свідчать про  причини та обставини поранення, за яких допомога  не може бути не  призначена.
Не погодившись з рішенням суду, Міністерством оборони України  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 серпня 2020 р. у справі № 280/2179/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що надані позивачем документи (висновок Центральної військово-лікарської комісії, медичні виписки, тощо) лише констатують наявність у позивача захворювань на день огляду (чи на час лікування), але не встановлюють обставин їх отримання. Будь-яких відомостей в військово-облікових документах позивача, що знаходяться в військовому комісаріаті, щодо  отримання ним поранень, а тим більше обставин отримання поранень, немає, первинні медичні документи відсутні. Надані   позивачем документи, як зазначає  заявник апеляційної скарги,  лише констатують  наявність у позивача захворювань  на день огляду ( чи на час лікування) , але не встановлюють  обставин їх отримання, з огляду на що  підстав для прийняття у комісії позитивного для позивача рішення, не було.
Сторони по справі про час і місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення. 
До судового засідання не з`явились представники сторін. Жодних клопотань, повідомлень про причини неявки до суду не надходило, підстави відсутності представників   суду не повідомлені.
З урахуванням наявних в справі матеріалів, нез`явлення в судове засідання представників сторін, явка яких не визнавалась судом обов`язковою , суд  у відповідності до ст. 311 КАС України, здійснив розгляд справи в порядку письмового  провадження.   
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав   для задоволення апеляційної скарги, та зазначає:
Судом встановлено та матеріалами справи  підтверджується, що  02.09.2015 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із травмою та захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країні, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою до акта МСЕК серії АВ №0280964.
Відповідно до довідки Мелітопольсько-Веселівського ОРВК, наявної в матеріалах справи позивач з 14.08.1985 по 08.11.1986 проходив військову службу на території Афганістану, на території якого в період з квітня 1978 року по грудень 1989 року велись бойові дії.
Згідно Витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015  травми хребта і правого локтьового суглобу у 1975 році, гіпертонічна хвороба І ступеня - пов`язані з виконанням обов`язків військової служби.
Маючи  встановлену з 02.09.2015 року ІІІ групу інвалідності, отриману внаслідок наявності травми та захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою щодо призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги.
Відповідно до листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 29.01.2020 №119/с, наявного в матеріалах справи, на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду №280/5662/19 військовим комісаріатом подано до Департаменту фінансів Міністерства оборони України висновок щодо можливості виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .   До висновку додано: копію заяви; копія паспорту позивача  від 12.06.1999; копію ідентифікаційного коду; копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК; копію свідоцтва про хворобу; копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності; копію витягу з наказу про виключення зі списків особового складу; копію рішення Запорізького окружного адміністративного суду №280/5662/19.
Відповідачем  розглянуто подані  відносно ОСОБА_1 документи  і  відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.02.2020 №31, а саме: пункт 11,   комісія дійшла висновку про відмову у призначенні  позивачеві одноразової грошової допомоги. Відмова обґрунтована тим, що заявником не подано документ, що свідчить про причини та обставини поранення (травми, каліцтва), який передбачено пунктом 11 Порядку №975.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом, і   судом першої інстанції адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, та  зобов`язано  Міністерство оборони  України  призначити та виплатити ОСОБА_2  одноразову   грошову допомогу у розмірі  150- кратного  прожиткового  мінімуму, встановленого  законом  для працездатних  осіб на дату  встановлення інвалідності. 
Залишаючи без змін  рішення суду першої інстанції, з урахуванням  доводів апеляційної  скарги, судова колегія  зазначає:  
позивач  звертається  до суду за захистом  своїх прав  не  вперше.    01.04.2019 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Міністерства оборони України , в якому просив визнати протиправним та скасувати п. 12 протоколу засідання комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 33 від 15.03.2019 року, та просив  зобов`язати МО України у місячний термін призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII від 20.12.1991 року   та Порядку умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності, військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року (далі - Порядок №975),  у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на момент встановлення інвалідності.
Міністерством  Оборони  України розглянуто документи ОСОБА_1  та рішенням, викладеним в п. 12 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, інвалідності осіб, звільнених з військової служби №33 від 15.03.2019 року, відмовлено   ОСОБА_1  у призначенні та виплаті одноразової  грошової допомоги, з підстав неподанням ним документу, що свідчить про причини та обставини отримання ним травми згідно вимог п.11 Порядку №975. 
Позивач,  оскаржуючи   зазначену відмову в судовому порядку, отримав рішення  апеляційної інстанції у справі № 280/1413/19  від 09.10.2019 року, в якому  судова колегія зауважила,   що  в позовній заяві та апеляційній скарзі позивач не заперечує, що під час звернення з заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, ним не подавалися будь - які інші документи, окрім витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015 року та виписки з акта огляду МСЕК Серії АВ №0280964 .
Зміст вищезазначених документів не містять відомостей про обставини та причини отримання ОСОБА_1 травми під час проходження військової служби, а додане ним до апеляційної скарги Свідоцтво про хворобу №5 від 01.02.1991 року, в якому зазначено ці обставини, суд апеляційної інстанції при вирішенні питання правомірності відмови МО України у призначенні та виплаті йому одноразової грошової допомоги не бере до уваги, оскільки зазначений документ для розгляду МО України позивачем не подавався, та ним не розглядався.
Враховуючи дані обставини суд апеляційної інстанції погодився  з висновком суду першої інстанції відносно правомірності прийнятого МО України рішення, викладеного в п.12 протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців, інвалідності осіб, звільнених з військової служби №33 від 15.03.2019 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, згідно приписів  п. 4 ч. 2 ст. 16, п. «б» ч. 1 ст. 16-2 Закону № 2011-XII,  та зазначив що  позивач не позбавлений можливості  повторно звернутись з відповідною заявою та надати МО України для розгляду вищезазначене Свідоцтво про хворобу №5 від 01.02.1991 року з метою вирішення питання відносно призначення та виплати зазначеної допомоги.
Маючи таку  історію вирішення питання щодо отримання одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 знову  звернувся до Міністерства Оборони  України    і  28 лютого 2020 року  комісія з розгляду  питань, пов`язаних  із призначенням та   виплатою одноразової допомоги  прийняла протокольне рішення  № 31, де в п.11  вказаного  рішення зазначила , що  заявником  не надано документ, що свідчить про причини  та обставини  поранення , травми чи каліцтва. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до статті 41 Закону №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII).
Пунктом 4 частини 2 статті 16, Закону №2011-ХІІ (тут й надалі на час виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до пункту «б» частини 1 статті 16-2 Закону №2011-ХІІ (в редакції на час встановлення позивачу інвалідності) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Згідно з частиною 6, 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ, одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами.
Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 16-4 Закону №2011-ХІІ призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком: а) вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення; б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом); г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Пунктами 3,11,13 Порядку №975 визначено, що у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Надані позивачем документи, а саме: копія витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв №3206 від 31.08.2015 разом із Свідоцтвом про хворобу №5 від 01.02.1991, містять виклад обставин отримання травми позивачем, і зокрема свідчать про те, що така травма не пов`язана із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Крім того,   у свідоцтві  про хворобу № 5  від 01.02.1991 р.  зазначено, що ОСОБА_1 в 1975 році  під час змагань  з вільної  боротьби  отримав травму  правого  локтьового  суглобу, перебував   на лікуванні  у в/ч НОМЕР_1 . Зазначений  документ   свідчить про причини та обставини отримання  травми.
Однак, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення не надав належної оцінки вказаним документам, зокрема, Свідоцтву про хворобу №5 від 01.02.1991, та знову  зазначив, що позивач не надав документ який  свідчить про  причини та обставини отримання травми.  
Судом першої  інстанції  вірно зазначено  з посиланням на судову практику  щодо захисту соціальних прав, що  Порядок № 975 не визначає який саме документ повинна  подати особа, яка звертається  за отриманням  одноразової грошової допомоги, тому це можуть  бути  різні документи,  за умови якщо їх зміст  в повній мірі  відображає  причини та  обставини отримання  військовослужбовцем  поранення.
Судова колегія  вважає, що  при викладених  та  встановлених  судом першої інстанції  обставин в даній справі,  надані  позивачем  до  розгляду  Міністерства оборони України документи  а саме:  копія  витягу  із протоколу  засідання Центральної  військово-лікарської  комісії по встановленню  причинного зв`язку захворювань, поранень,  контузій,   травм, каліцтв № 3206  від 31.08.2015 р.  разом із свідоцтвом  про хворобу № 5 від 01.02.1991 р.  містять інформацію  та виклад  обставин   отримання позивачем травми і доказів, що  така травма  отримана позивачем внаслідок  вчинення  кримінального   чи адміністративного  правопорушення або є наслідком  вчинення дій   особою у стані  алкогольного, наркотичного  чи токсичного сп`яніння, або тим більш   навмисного   спричинення  собі  тілесного ушкодження, відповідачем не  надано та не  зазначено.  
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Судова колегія, залишаючи  без змін  рішення суду  першої інстанції,  вважає, що при встановлених  в даній справі обставинах,  з огляду на  доводи апеляційної скарги, підстав для скасування   рішення суду, немає.
Звернення позивача   до суду  за  захистом свого  права,  протягом тривалого  часу, надання останнім  вичерпного та  можливого  переліку  документів, які   ОСОБА_1  може надати  на розгляд комісії  Міністерства оборони України, при  неодноразовій   відмові  останнього  з  причин, що  заявником  не надано документ, що свідчить про причини  та обставини  поранення, травми чи каліцтва,   справедливо   має наслідком   задоволення  вимог   позивача,   з метою   захисту порушеного права  та  унеможливлення  чергового  подальшого  звернення особи до суду за захистом порушених прав.   
З огляду на викладене вище, судова колегія  не вбачає   порушення   процесуальних чи матеріальних норм права  судом першої інстанції при  винесенні рішення по справі,  підстав для застосування ст. 317 КАС України, в межах доводів апеляційної скарги  не виявлено, тому   апеляційна скарга  не підлягає задоволенню.  
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  20 серпня 2020 р. у справі № 280/2179/20 - залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду  від  20 серпня 2020 р. у справі № 280/2179/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.     
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 
                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко