Справа № 308/12601/19

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
 
19 листопада 2020 року м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі: 

Головуючого - судді Бисага Т.Ю.
суддів: Собослоя Г.Г.,Джуги С.Д.,
при секретарі: Микуляк Є.В. 
за участі сторін - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2019 року, головуюча суддя Лемак О.В., у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича, 
В С Т А Н О В И В:

       В провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває на розгляді скарга ОСОБА_3 на дій приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Лукеча Олександра Васильовича.
19.11.2019 року від заявника через канцелярію суду надійшла заява про забезпечення позову, згідно з якою просить суд забезпечити позов у вигляді заборони вчиняти певні дії та зупиненням стягнення на підставі виконавчих документів, а саме виконавчого листа №2п-4206/10 від 02.08.2010, що виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області; винести ухвалу про зупинення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа №2п-4206/10 від 02.08.2010 року, що виданий Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області.
       Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20 листопада 2020 року заяву задоволено.
Зупинено стягнення у виконавчому провадженні №58754953, що здійснюється на підставі виконавчого листа №2п-4206/10 від 02.08.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, - до розгляду справи по суті. 
В задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.
       Не погоджуючись з ухвалою суду ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу скасувати. Зокрема зазначає, що внаслідок незаконного застосування судом заходів забезпечення позову при розгляді скарги на дії приватного виконавця Лукеча О.В. порушено права ТОВ «ОТП Факторинг Україна», як стягувача, зокрема, унеможливлюється виконання рішення суду на підставі якого було видано виконавчий лист №2п-4206/10 від 02.08.2010 року. 
        У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову" N 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України, в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали, визначено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Також згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення Іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Європейський суд з прав людини зауважив, що "право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін" (Жовнер проти України, N 56848/00, § 33, ЄСПЛ, від 29 червня 2004 року).

Визначений статтею 150 ЦПК України перелік видів забезпечення позову не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані інші його види.
Ухвалою суду зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 58754953, що здійснюється на підставі виконавчого листа №2п-4206/10 від 02.08.2010 року, виданого Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, - до розгляду справи по суті. 
Зупинення стягнення у виконавчому провадженні порушує права, інтереси та законні очікування ТОВ «ОТП Факторинг Україна", яке є стягувачем у виконавчому провадженні, оскільки унеможливлює виконання рішення суду.
Разом із тим, недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили (пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову").
Крім того, ОСОБА_3 звернулася до суду не з позовом, а з скаргою на дії приватного виконавця Лукеча О.В. 
Заходи забезпечення позову в такому випадку процесуальним законодавством не передбачені.
Виходячи з викладеного, внаслідок порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ним було постановлено помилкову ухвалу, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для її скасування та ухвалення нового судового рішення.
       Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнити.

       Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2019 року скасувати.
В задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 1921,00 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одну) гривню.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст постанови суду складено 23 листопада 2020 року.

Головуючий 

Судді