Постанова
Іменем України
 
16 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 667/9707/15-ц
провадження № 61-9699св20
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Корабельної районної у м. Херсоні ради, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року у складі судді Прохоренко В. В. та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року у складі колегії суддів: Пузанової Л. В., Склярської І. В., Чорної Т. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Комсомольської районної у м. Херсоні ради, Дарницька районна в м. Києві державна адміністрація як органи опіки та піклування, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
 
Уточнена позовна заява мотивована тим, що він і ОСОБА_2 перебували у цивільному шлюбі, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однією сім`єю вони не проживають, син мешкає з матір`ю, яка перешкоджає йому спілкуватися з дитиною.
За його заявою рішенням виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 11 вересня 2015 року № 100 визначені дні і часи спілкування з сином, однак ОСОБА_2 постійно порушує графік його спілкування з дитиною.
Також з часу його звернення у 2015 році до суду із позовом обставини щодо чинення ОСОБА_2 перешкод у його спілкуванні з дитиною не змінилися, ОСОБА_2 влітку 2018 року виїхала з дитиною до м. Києва та продовжує перешкоджати йому у спілкуванні з сином.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином шляхом визначення йому таких способів участі у вихованні дитини: кожен понеділок з 12-00 год. до 09-00 год. вівторка, кожну середу з 12-00 год. до 09-00 год. четверга, кожну п`ятницю з 12-00 год. до 09-00 год. неділі, з перебуванням за місцем фактичного його проживання, без обмеження місця прогулянок; під час літніх канікул 45 календарних днів поспіль чи у сукупності, для спільного відпочинку в межах території України; безперешкодно вільно спілкуватися з сином по телефону.
 
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 березня 2016 року у складі судді Скорика С. А. позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано дозвіл: кожну першу та третю середу місяця забирати з дитячого садочка малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня, а також забирати кожну першу та третю неділю місяця з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня; кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з 15:30 год. до 09:00 год. суботи знаходитись за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 позбавила позивача як батька дитини можливості спілкуватися з сином та рівноправно брати участь у його вихованні, не виконує рішення органу опіки та піклування, тому зобов`язав її не чинити перешкод позивачу в здійсненні його батьківських обов`язків і з урахуванням того, що малолітня дитина не повинна значний проміжок часу знаходитися без материнського піклування, визначив порядок спілкування батька з дитиною. При цьому суд врахував, що дитина є малолітньою, проживає з матір`ю, тому визначив періодичність спілкування з урахуванням цих обставин.
 
Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 березня 2016 року змінено, викладено його в новій редакції.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення таких способів участі у вихованні, надавши дозвіл: кожні першу та третю середу місяця забирати з місця перебування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня, а також забирати кожні першу та третю неділю місяця з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня; кожної другої та четвертої п`ятниці місяця з 15:30 год. до 09:00 год. суботи знаходитися з сином за місцем проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; кожний вівторок забирати з місця перебування дитини з 15:30 год. та повертати її до постійного місця проживання не пізніше 17:30 год. того ж дня.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Апеляційний суд, змінюючи рішення суду першої інстанції, виходив із того, що можливо збільшити час побачень позивача з сином на дві години кожного вівторка з 15:30 год. до 17:30 год. з метою долучення дитини до занять гри в шахи, оскільки, за твердженням позивача, дитина має бажання займатися шахами, а позивач є викладачем у школі, що знаходиться поблизу дитячого садочка. Зазначене відповідає інтересам дитини.
 
Короткий зміст постанови суду касаційної інстанції
 
Постановою Верховного Суду від 01 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 31 березня 2016 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Суд касаційної інстанції зазначив, що в матеріалах справи наявний витяг з рішення Комсомольської районної м. Херсоні ради від 11 вересня 2015 року № 100 «Про дозвіл на спілкування з дітьми», яким позивачу надано дозвіл на побачення з сином, через невиконання якого відповідачем, на думку позивача, він звернувся до суду. Разом з тим висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору відсутній, такий висновок потрібен після пред`явлення позову.
Посилання судів на рішення Комсомольської районної м. Херсоні ради від 11 вересня 2015 року № 100 «Про дозвіл на спілкування з дітьми» не замінює необхідності висновку органу опіки та піклування для вирішення спору, оскільки у ньому відсутні висновки щодо способу участі у вихованні дитини, який просив позивач та які обрали суди при ухваленні судових рішень.
Крім того, участь представника органу опіки та піклування в судовому засіданні є обов`язковою (частина четверта статті 19 Сімейного кодексу України (далі - СК України), однак представник органу опіки та піклування участі у розгляді справи не брав.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення таких способів участі у вихованні дитини.
З урахуванням думки дитини та без присутності матері:
- кожні першу та третю середу місяця забирати з місця перебування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 14.00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20.00 год. того ж дня, а також забирати ОСОБА_3 кожні першу та третю неділю місяця з 10.00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20.00 год. того ж дня;
- під час літніх канікул 15 календарних днів поспіль чи у сукупності для спільного відпочинку в межах території України.
У іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітнім сином, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з сином, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, не встановлено та відповідачем не підтверджено. Обрані способи участі позивача у вихованні дитини суд вважав такими, що відповідають інтересам дитини, характеру стосунків, які склалися між батьками хлопчика та між дитиною і кожним із батьків, віку дитини.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє ОСОБА_4 , залишено без задоволення.
Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року частково змінено. Збільшено визначений судом час для спілкування ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_3 під час літніх канікул з 15 календарних днів до 30 календарних днів.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що незважаючи на відсутність у рішенні суду першої інстанції достатнього обґрунтування часткового відступлення від наданих органами опіки та піклування письмових висновків щодо розв`язання спору, вважає правильними збільшення судом часу спілкування позивача із сином у визначені для цього дні та висновок суду про відсутність підстав для обумовлення побачень з дитиною присутністю матері.
Висновки органу опіки та піклування не містять умов для розв`язання спору чи будь-яких обмежень (заперечень) в частині можливості спільного відпочинку позивача із сином під час літніх канікул. Відповідно до визначеного законом принципу рівності батьків щодо виховання дитини позивач вправі претендувати із тримісячного періоду літніх канікул на спільний з дитиною відпочинок в межах одного місяця.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг та їх доводів
 
У касаційні скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду,  ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просила скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник вказала застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі № 462/7279/18 (провадження № 61-23018св19), від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19), від 30 червня 2020 року в справі № 524/7407/18 (провадження № 61-16751св19). 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано не взяли до уваги інформацію Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради від 29 червня 2016 року № 01-24/871 про проведену ним за зверненням ОСОБА_2 психологічну діагностику щодо виявлення психологічного стану ОСОБА_3 та його ставлення до біологічного батька, а також висновок експерта від 17 квітня 2018 року, відповідно до якого батько ОСОБА_1 негативно впливає на емоційний стан та психічний розвиток, благополуччя дитини.
 
У касаційні скарзі, поданій у липні 2020 року до Верховного Суду,  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року і ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Херсонській міській психоневрологічній поліклініці, неодноразово знаходилася на стаціонарному лікуванні в Херсонській обласній психіатричній лікарні, що підтверджується відповідями Херсонської міської психоневрологічної поліклініки від 04 жовтня 2017 року № 10 та Херсонської психіатричної лікарні від 15 грудня 2017 року № 6836. 
Суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання участі батька у вихованні сина, не врахували, що ОСОБА_1 фактично позбавлений можливості спілкуватися з сином.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначив, що касаційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, оскільки не містить обґрунтування неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права.
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, оскільки вважає, що зустрічі дитини з батьком повинні проходити у присутності матері, за місцем проживання дитини з урахуванням її режиму дня, навчального процесу, зайнятості в позашкільних заняттях та стану здоров`я. 
 
Відзиви на касаційну скаргу від інших учасників справи не надходили.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року і витребувано із Херсонського міського суду Херсонської області матеріали цивільної справи № 667/9707/15-ц.
 
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року та постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2020 року справу призначено до судового розгляду.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
 
Фактичні обставини справи
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували у фактичному шлюбі, є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Після припинення шлюбних відносин малолітній син ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_2 , яка перешкоджає ОСОБА_1 спілкуватися з дитиною.
 
22 вересня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради із заявою про надання дозволу на спілкування з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Комсомольської районної у м. Херсоні ради від 11 вересня 2015 року № 100 «Про дозвіл на спілкування з дітьми» ОСОБА_1 надано дозвіл забирати з дитячого садочка малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кожну першу та третю середу місяця з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня, а також забирати кожну першу та третю неділю місяця з 16:00 год. та повертати дитину до постійного місця проживання не пізніше 20:00 год. того ж дня.
 
Із довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна» від 23 серпня 2012 року вбачається, що ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2 .
 
ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Товариства з обмеженою відповідальністю «Шумен» від 08 серпня 2015 року.
 
Згідно з довідкою Херсонської дитячо-юнацької спортивної школи з шахів і шашок Херсонської міської ради від 14 вересня 2015 року № 01-20/196 ОСОБА_1 працює на посаді тренера-викладача з шахів в Херсонській дитячо-юнацькій спортивній школі з шахів і шашок Херсонської міської ради.
 
Відповідно до інформації Херсонського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради від 29 червня 2016 року     № 01-24/871 про проведену Херсонським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради за зверненням ОСОБА_2 психологічної діагностики щодо виявлення психологічного стану ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його відношення до біологічного батька, вбачається, що за результатами психологічного обстеження у малолітнього ОСОБА_3 виявлено високий рівень тривожності та внутрішньої напруги. Дитина тривожна, пригнічена, боїться фантазувати, виявляти креативність, творчість, активність. Хлопчик знаходиться у тривозі та неспокійному незадоволенні, що викликали обставини або незадоволені емоційні потреби. ОСОБА_3 переживає значний стрес, підвищений рівень самоконтролю, перенапругу емоційного стану. Ситуація, що склалася, хлопчику не подобається та він відчуває себе неспроможним змінити її, що пригнічує хлопчика, може робити його більш замкненим. Стан напруги ОСОБА_3 значно посилюється після питань, пов`язаних з родиною, він уникає питань про батька, боїться його, не виявляє бажання спілкуватись з татом.
 
Для нормалізації психологічного стану та налагодження емоційної сфери рекомендовано: звернутися до невропатолога; організовувати зустрічі між батьком і сином в присутності матері тільки за бажанням хлопчика. За часом перші зустрічі мають бути недовготривалими та закінчуватись за бажанням ОСОБА_3 . Таким чином можна буде запобігти емоційного та психологічного травмування дитини та створити в неї почуття безпеки та впевненості; батькам необхідно відшукати мирні шляхи спілкування, намагатися не говорити, хоча б в присутності дитини, поганого один про одного, щоб не погіршити стан хлопчика та стабілізувати психіку дитини; звернутися за допомогою до практичного психолога з метою більш глибокої діагностики та корекції стресового стану дитини (том 1, а. с. 145).
 
3 25 серпня 2018 року ОСОБА_2 орендує квартиру АДРЕСА_4 , що підтверджується договором оренди приміщення № 2508/18.
 
Із акта обстеження умов проживання від 26 березня 2019 року за адресою: АДРЕСА_4 , вбачається, що для ОСОБА_3 створені всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини.
 
Відповідно до договору найму (оренди) житла від 01 вересня 2019 року ОСОБА_1 проживає в орендованій квартирі АДРЕСА_6 .
 
Згідно з висновком Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 14 лютого 2020 року № 101-1194/03 про визначення участі батька, ОСОБА_1 у вихованні дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , враховуючи рекомендації комісії (протокол від 13 лютого 2020 року № 3), з метою забезпечення виключно прав та інтересів дитини, орган опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вважає за доцільне визначити участь батька, ОСОБА_1 , у виховані його дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання дитини в присутності матері з урахуванням думки дитини за таким графіком: перша, третя середа місяця з 16:00 год. до 20:00 год.; друга, четверта неділя місяця з 16:00 год. до 20:00 год. (том 2, а. с. 63, 64).
 
Із змісту висновку вбачається, що він ґрунтується на письмових поясненнях матері дитини, ОСОБА_2 , яка просила відмовити у спілкуванні батька з дитиною з урахуванням думки та бажання дитини.
 
У висновку також зазначено, що при з`ясуванні думки дитини спеціалістами органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві адміністрації щодо предмета позову батька, ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_3 повідомив: «Я не хочу спілкуватися із батьком».
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, і доводів касаційних скарг колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції не у повній мірі відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція про права дитини), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
 
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1 і 3 статті 9 Конвенції про права дитини).
 
Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
 
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
 
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
 
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
 
За статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
 
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
 
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами
 
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. 
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
 
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства). 
 
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. 
 
Статтями 12-15 Конвенції про права дитини визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На рівні внутрішнього законодавства України це право дитини конкретизовано, зокрема, у статті 171 СК України, яка регулює врахування думки дитини при вирішенні питань, які стосуються її життя. 
 
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
 
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
 
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. 
 
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
 
Суд першої інстанції встановив спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , без присутності матері, проаналізувавши встановлені обставини справи, досліджені докази в їх сукупності, врахувавши інтереси і вік дитини, характер стосунків, які склались між батьками дитини, а також між дитиною і кожним із батьків.
 
Апеляційний суд в цілому погодився із способом участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 , встановленим рішенням суду першої інстанції, оскільки він враховує принцип рівності прав та обов`язків матері та батька щодо дітей, передбачений статтею 141 СК України, відповідає обставинам справи в межах наданих сторонами та досліджених в судовому засіданні доказів. Проте апеляційний суд вважав за необхідне змінити рішення суду першої інстанції частково, збільшивши визначений судом час для спілкування батька ОСОБА_1 та його малолітнього сина ОСОБА_3 під час літніх канікул із 15 календарних днів до 30 календарних днів. 
 
Колегія суддів Верховного Суду вважає не погоджується з таким висновком апеляційного суду, з огляду на таке. 
 
Представник органу опіки та піклування, в особі служби у справах дітей виконавчого комітету Корабельної районної у м. Херсоні ради, в судовому засіданні в суді першої інстанції підтримала висновок Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, як органу опіки та піклування, та зазначила, що дитині потрібен час, щоб звикнути до батька, за для можливостей зустрічей вдвох. 
При з`ясуванні думки дитини спеціалістами органу опіки та піклування Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації щодо предмета позову батька, ОСОБА_1 , малолітній ОСОБА_3 повідомив: «Я не хочу спілкуватися з батьком».
Відповідно до висновку психологічного дослідження, здійсненого Херсонським міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Херсонської міської ради, рекомендовано «організовувати зустрічі між батьком і сином в присутності матері тільки за бажанням хлопчика. За часом перші зустрічі мають бути недовготривалими та закінчуватись за бажанням хлопчика».
 
Таким чином, суд першої інстанції у цій справі в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, дотримався норм матеріального права, зробив обґрунтований висновок про участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітнього ОСОБА_3 під час літніх канікул 15 календарних днів, поспіль чи у сукупності для спільного відпочинку в межах території України. 
У подальшому, у разі зміни обставин, зокрема, нормалізації стосунків між батьком  ОСОБА_1 та його сином ОСОБА_3 , налагодження між ними емоційного та психологічного контакту, час участі батька у вихованні сина, у тому числі під час літніх канікул, може бути збільшено.
 
Доводи касаційних скарг  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18)).
 
Колегія суддів не бере до уваги доводи касаційної скарги ОСОБА_2 щодо неврахування судами попередніх інстанцій під час розгляду справи висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 травня 2020 року в справі № 462/7279/18 (провадження № 61-23018св19), від 23 червня 2020 року в справі № 754/9026/16-ц (провадження № 61-5215св19), від 30 червня 2020 року в справі № 524/7407/18 (провадження № 61-16751св19), оскільки рішення у цих справах стосуються інших фактичних обставин.
 
Висновок за результатами розгляду касаційної скарги
 
Суд касаційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, надав належну правову оцінку доказам у справі у їх сукупності та правильно застосував норми матеріального права, а апеляційний суд помилкового змінив законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
 
За викладених обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову Херсонського апеляційного суду від 16 червня 2020 року скасувати, рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 20 лютого 2020 року залишити в силі. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                            Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                       І. А. Воробйова 

                                                                                                                  Б. І. Гулько

                                                                                                                  Г. В. Коломієць 

                                                                                                                  Ю. В. Черняк