П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/388/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Мультян М.Б.
Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
16 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Іваненко Т.В.  Сторчака В. Ю. , 
за участю:секретаря судового засідання:Шпикуляка Ю.В.
представника позивача: Антощука В.Д.
представника відповідача: Черпітяк О.В. 
 
розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом Державного підприємства "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
 В січні 2020 року Державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" (далі ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області (далі ГУ ДПС у Вінницькій області), в якому просило:
-визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДПС у Вінницькій області                                  № 2002284600019 від 24.01.2020 року;
-зобов`язати ГУ ДПС у Вінницькій області включити державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 року, з 21.12.2018 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року по справі №120/1596/19-а, позов задоволено:
-визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ДПС у Вінницькій області                                         № 2002284600019 від 24.01.2020 року;
-зобов`язано ГУ ДПС у Вінницькій області з 21.12.2018 року включити Державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" до Реєстру неприбуткових установ та організацій відповідно до Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 року.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги Управління посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник позивача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що  державне підприємство "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" є юридичною особою публічного права, що засноване на державній власності і належить до сфери управління Вінницької обласної державної адміністрації.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Статуту державного підприємства "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області", останнє є неприбутковою організацією з моменту включення його до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Отримані доходи не можуть бути розподілені серед засновників (учасників, членів), працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб.
Доходи Підприємства використовуються виключно для фінансування видатків на його утримання та розвиток, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених у Статуті. 
За змістом пункту 12 розділу 2 Статуту Підприємства  у разі припинення юридичної особи, активи передаються Органу управління майном або зараховуються до доходу бюджету. 
Органом управління майном є Вінницька обласна державна адміністрація.
07.12.2018 року позивачем подано до відповідача реєстраційну заяву форми 1-РН та копії установчих документів для включення до реєстру неприбуткових установ та організацій.
Однак, зважаючи на відсутність відповіді за результатами розгляду заяви,  ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" 05.03.2019 року  звернулося до ГУ ДПС у Вінницькій області з аналогічним листом, до якого додано реєстраційну заяву форми 1-РН та завірену копію статуту  щодо включення до реєстру неприбуткових установ та організацій.
15.03.2019 року позивачем отримано від відповідача лист, за результатами розгляду вказаної заяви, в якому  повідомлено, що "при формуванні рішення про внесення до реєстру неприбуткових установ та організацій, виконуючи функцію "обробити рішення" з`являється інформація "рішення про включення до реєстру не може бути прийнято. Особа не включена до ЄДР або установа, організація не є юридичною особою". Додатково, податковим органом повідомлено, що останнім  направлено до ДФС України  лист з проханням посприяти у вирішенні питання щодо усунення зазначеного недоліку з метою включення до реєстру неприбуткових установ та організацій позивача.
Такі дії податкового органу оскаржені позивачем в судовому порядку.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 16.07.2019 року по справі №120/1596/19-а, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 04.12.2019 року, позов задоволено частково- зокрема  визнано протиправною бездіяльність ГУ ДФС у Вінницькій області щодо не включення ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" в реєстр неприбуткових установ та організацій відповідно до Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 440 від 13.07.2016 року; зобов`язано ГУ ДФС у Вінницькій області повторно розглянути реєстраційну заяву Державного підприємства «Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області» форми 1-РН від 07.12.2018 року та прийняти рішення, за наслідками розгляду вказаної заяви.
В порядку примусового виконання вказаного судового рішення, ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято Рішення №2002284600019 від 24.01.2020 року, згідно якого, позивачу відмовлено у включенні до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Підставою для прийняття Рішення є "невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам, установленим пунктом 133.4 статті 133 Кодексу".
Вважаючи таке рішення відповідача протиправним, ДП "Служба місцевих автомобільних доріг у Вінницькій області" звернулося до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову.
Переглядаючи вказане рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами пп.14.1.121 п.14.1 ст.14 ПК України неприбуткові підприємства, установи та організації - це неприбуткові підприємства, установи та організації, які не є платниками податку на прибуток підприємств відповідно до п.133.4 ст.133 ПК України.
Підпунктом 133.4.1 п. 133.4 ст. 133 ПК України передбачено, що неприбутковим підприємством, установою та організацією є підприємство, установа та організація (далі- неприбуткова організація), що одночасно відповідає таким вимогам: - утворена та зареєстрована в порядку, визначеному законом, що регулює діяльність відповідної неприбуткової організації; - установчі документи якої містять заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб. Для цілей цього абзацу не вважається розподілом отриманих доходів (прибутків) фінансування видатків, визначених пп. 133.4.2 п. 133.4 ст. 133 Кодексу; - установчі документи якої передбачають передачу активів одній або кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або зарахування до доходу бюджету у разі припинення юридичної особи (у результаті її ліквідації, злиття, поділу, приєднання або перетворення); - внесена контролюючим органом до Реєстру.
Згідно з п.п. 6, 7 Порядку ведення Реєстру неприбуткових установ та організацій, включення неприбуткових підприємств, установ та організацій до Реєстру та виключення з Реєстру, затвердженого постановою КМУ від 13.07.2016 р. №440, контролюючий орган здійснює включення неприбуткової організації до Реєстру на підставі поданих документів в разі, коли організація відповідає вимогам, встановленим пп.133.4.1 п.133.4 ст.133 ПК України.
Для включення до реєстру неприбуткова організація повинна подати до контролюючого органу реєстраційну заяву за формою 1-РН згідно з додатком 1 і засвідчені підписом керівника або представника такої організації та скріплені печаткою (за наявності) копії установчих документів неприбуткової організації (крім тих, що оприлюднені на порталі електронних сервісів відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" (далі - Закон), а житлово-будівельні кооперативи також засвідчені підписом керівника або представника такого кооперативу та скріплені печаткою (за наявності) копії документів, що підтверджують дату прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та факт спорудження або придбання такого будинку житлово-будівельним (житловим) кооперативом. Неприбуткові організації, що діють на підставі установчих документів організації вищого рівня, відповідно до закону подають разом із реєстраційною заявою за формою 1-РН згідно з додатком 1 засвідчену підписом керівника або представника такої організації та скріплену печаткою (за наявності) копію документа, який підтверджує включення до організації вищого рівня та надає право діяти на підставі установчих документів такої організації вищого рівня.
У п.8 Порядку закріплено, що за результатами розгляду реєстраційної заяви та документів, що додаються до неї, протягом 14 календарних днів з дня їх отримання контролюючим органом приймається рішення про: включення, повторне включення, відмову у включенні (повторному включенні) неприбуткової організації до Реєстру; виключення неприбуткової організації з Реєстру; зміну ознаки неприбутковості.
Рішення за формою згідно з додатком 2 готується у двох примірниках - перший надається неприбутковій установі або організації, а другий залишається в органі державної податкової служби.
Так, з матеріалів справи встановлено, що підставою прийняття оскаржуваного рішення про відмову у включенні позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій є невідповідність неприбуткової організації та/або установчих документів такої організації вимогам установленим п. 133.4 ст. 133 ПК України.
Відповідно до підпункту 133.4.6 пункту 133.4 статті 133 ПК України до неприбуткових організацій, що відповідають вимогам цього пункту і не є платниками податку, зокрема, можуть бути віднесені інші юридичні особи, діяльність яких відповідає вимогам цього пункту.
Отже,  ПК України не містить застережень щодо організаційно-правової форми та видів діяльності, які може здійснювати неприбуткова організація як критерій отримання статусу неприбутковості, а тому позивач у організаційно-правовій формі "державне підприємство", при дотриманні вимог щодо змісту установчих документів, має право на отримання відповідного податкового статусу.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності доводів відповідача про відмову у включенні в Реєстр неприбуткових організацій з підстав невідповідності організаційно-правової форми підприємства, що відображена у рішенні № 2002284600019 від 24.01.2020 року.
При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи відповідача в тій частині, що позивач не є неприбутковим підприємством у розумінні п.п 133,4.1 п. 133.4. ст. 133 ПК України, оскільки "державне підприємство" створюється з метою ефективного управління державним майном з ціллю отримання прибутку та, відповідно не може мати статус неприбуткової організації, а також, що відповідно до вимог ст. ст. 73-75 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління та діють як державні комерційні підприємства, виходячи із наступного.
Статтею 52 ГК України визначено, що некомерційне господарювання-це самостійна систематична господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання, спрямована на досягнення економічних, соціальних та інших результатів без мети одержання прибутку.
В той час, за приписами підпункту 133.4.2 пункту 133.4 статті 133 ПК України доходи (прибутки) неприбуткової організації використовуються виключно для фінансування видатків на утримання такої неприбуткової організації, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямів діяльності, визначених її установчими документами.
Аналіз вказаних правових норм дає підстави для висновку, що за визначенням ПК України неприбуткова організація може отримувати прибутки, які використовуються виключно на певні цілі, визначені законом, при цьому ГК України некомерційне господарювання визначено як таке, що не має на меті одержання прибутку.
За визначенням наведеним у ч.1 ст.62 ГК України  підприємство-це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.
Частиною другою зазначеної норми передбачено, що підприємства можуть створюватись як для здійснення підприємництва, так і для некомерційної господарської діяльності.
Згідно зі статтею 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління. Державні унітарні підприємства діють як державні комерційні підприємства або казенні підприємства.
Державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу. Майно державного комерційного підприємства закріплюється за ним на праві господарського відання чи оперативного управління (ст. 74 Господарського кодексу України).
Ст.136 ГК України унормовано, що право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Пунктом 3.1 статті 3 ПК України визначено, що податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Отже, Податковий кодекс є спеціальним законодавчим актом у сфері правовідносин, що виникають з питань оподаткування.
У  ст.5 Податкового кодексу України зазначено, що у разі якщо поняття, терміни, правила та положення інших актів суперечать поняттям, термінам, правилам та положенням цього Кодексу, для регулювання відносин оподаткування застосовуються поняття, терміни, правила та положення цього Кодексу.
Включення позивача до Реєстру неприбуткових установ та організацій є відносинами з питань оподаткування, а тому до них застосовуються поняття, терміни, правила та положення Податкового кодексу України.
З огляду на викладене при вирішенні питання щодо включення позивача до вказаного Реєстру, застосовується критерій визначення неприбуткового підприємства, встановлений пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, а не положення Господарського кодексу України.
Варто зауважити, що чинним законодавством України не врегульовано порядок утворення, реєстрації та діяльності неприбуткових державних підприємств.
Так, статутом позивача підтверджено дотримання критеріїв визначення неприбуткового підприємства, встановленого пунктом 133.4 статті 133 Податкового кодексу України, а саме, орган управління відніс основну діяльність до неприбуткової, Статут містить заборону розподілу отриманих доходів (прибутків) або їх частини серед засновників (учасників), членів такої організації, працівників (крім оплати їхньої праці, нарахування єдиного соціального внеску), членів органів управління та інших пов`язаних з ними осіб, Статутом визначено, що доходи (прибутки) підприємства використовуються виключно для фінансування видатків на утримання та розвиток підприємства, реалізації мети (цілей, завдань) та напрямків діяльності, визначених у Статуті, а також передбачено передачу активів підприємства під час припинення в результаті реорганізації (злиття, поділу, приєднання або перетворення) або ліквідації одній чи кільком неприбутковим організаціям відповідного виду або ж зарахування таких в дохід бюджету.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів наявності правових підстав для відмови позивачу у включенні його до Реєстру неприбуткових установ та організацій, а відтак, такі дії податкового органу вчинені останнім всупереч норм законодавства, що регулює дані правовідносини.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В той же час, Європейський Суд в рішенні по справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, п. 29).
ЄСПЛ у п.36 по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №37801/97 від 1 липня 2003 року зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  21 грудня 2020 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Іваненко Т.В.    Сторчак В. Ю.