ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7423/20 Справа № 210/3336/16-ц 	  	Суддя у 1-й інстанції - Літвіненко Н. А. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 210/3336/16

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.
секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:
позивач -   Акціонерне товариство «ОТП Банк», 
відповідач -   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження,  відповідно до ч.2 ст.247  ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу  ОСОБА_1   на    рішення  Дзержинського  районного суду міста  Кривого Рогу   Дніпропетровської області від  15 червня   2020 року, яке ухвалене суддею Літвіненко  Н.А. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 26 червня 2020 року, - 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (надалі – АТ «ОТП Банк», Банк) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що, відповідно до умов Кредитного договору № МL-311/94/2008 від 19.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»», відповідачці було надано кредит в розмірі 19770,00 доларів. США.
У відповідності до пп. 1.1. Кредитного договору від 19 травня 2008 року, Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит, а Позичальник прийняти, належним чином використати та повернути Банку кредит, а також сплатити проценти та виконати інші зобов`язання, встановлені у Кредитному договорі.
Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит в розмірі 19770,00 доларів США, що підтверджується кредитною заявкою та випискою з поточного рахунку відповідачки.
Згідно Частини №2 Кредитного договору від 19 травня 2008 року, повернення відповідної частини Кредиту та сплата процентів буде здійснюватися шляхом сплати платежів у розмірі, строки, що визначені у Додатку №1 до Кредитного договору, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок.
ОСОБА_1 не виконує обов`язки по кредитному договору, у зв`язку з чим, станом на 20.05.2016 року, виникла заборгованість за Кредитним договором № МL-311/94/2008 від 19.05.2008 року в розмірі 11790,22 дол. США, що за курсом НБУ, станом на день проведення розрахунку, складає 297815,91 гривень, з яких: 10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом; 1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.
В якості забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № МL-311/94/2008 від 19.05.2008 року, з ОСОБА_2 було укладено договір поруки № БИ-311/94/2008 від 19.05.2008 року, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 поручається за повне та своєчасне виконання позичальником умов Кредитного договору. Порукою за цим Договором забезпечуються вимоги позивача щодо сплати ОСОБА_1 кожного і всіх її боргових зобов`язань за Кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Кредитному договорі.
Згідно з п. 1.2. Договору поруки, Банк може звернутись з вимогою про виконання Боргових зобов`язань за Кредитним договором як до Позичальника, так і до Поручителя, чи до обох одночасно.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за Кредитним договором в розмірі 11790,22 дол. США, що за курсом НБУ, станом на день проведення розрахунку, складає 297 815,91 гривень, з яких: 10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом; 1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.
Відповідачка ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов до АТ «ОТП Банк» про визнання договору недійсним, посилаючись на те, що 19 травня 2008 року нею було укладено кредитний договір з ЗАТ «ОТП Банк» № ML-311/94/2008, за яким вона отримала кредит у розмірі 19 770 доларів США, строком до 19 травня 2023 року, тобто договір укладено у валюті, відмінній від національної грошової одиниці України.
Рішенням Дзержинського  районного суду міста  Кривого Рогу   Дніпропетровської області від  15 червня   2020 року позовні вимоги АТ «ОТП Банк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість в сумі 11 790,22 долари США, що становить 297 815, 91 грн., з яких 10 218,95 долари США – залишок заборгованості за кредитом, 1571,27 долари США - заборгованість по відсоткам.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ОТП Банк» судовий збір 4800 грн.
В задоволенні позовних вимог АТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – відмовлено.
В зустрічному позову ОСОБА_1 до АТ «ОТП Банк» про визнання Кредитного договору № ML- 311/94/2008 від 19.05.2008 року недійсним – відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк» щодо стягнення з неї заборгованості за Кредитом в сумі 11 790,22 доларів США, що становить 297 815, 91 грн., та судових витрат, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.
В іншій частині, відповідачка ОСОБА_1 рішення суду не оскаржує.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не перевірено розрахунок заборгованості за кредитом та не взято до уваги, що банк застосовує відсоткову ставку у розмірі 13,99% річних за період з 19.04.2016 року по 19.05.2016 року, але сторони не укладали угод щодо підвищення відсоткової ставки у цей період.
Також, вказує на те, що до матеріалів справи не додано первинної бухгалтерської документації, яка дала б можливість перевірити правильність розрахунку та яка є належним доказом у справі, та судом не було наведено у рішення свого розрахунку заборгованості.
Крім того, відповідачка вказує на те, що суд не перевірив наявність у позивача банківської ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті. 
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «ОТП Банк». зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.
Від представника позивача АТ «ОТП Банк» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка ОСОБА_1 надала заяву про відкладення розгляду справи, в зв`язку з продовженням карантинних заходів та запровадження особливого режиму роботи суду, яка колегією суддів залишена без задоволення з наступних підстав.
В силу положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).
Колегія суддів, враховує, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 року "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 року по 31.07.2020 року (в редакції останніх змін) на всій території України встановлено карантин.
 Постановою Кабінету Міністрів України від 04.05.2020 №343 "Про внесення змін до деяких актів Кабінету Міністрів України"внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" та відповідно до підпункту 8 пункту 2 постанови дозволена діяльність адвокатів, нотаріусів, аудиторів та психологів.
 Постановою Кабінету Міністрів України від 20.05.2020 року №392 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів", із змінами внесеними Постановами Кабінету Міністрів України № 641 від 22.07.2020 року, № 760 від 26.08.2020 року, № 956 від 13.10.2020 року, №1100 від 11 листопада 2020 року, установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з 1 серпня до 31 грудня 2020 року на території України карантин та визначено перелік заборон на території України на період дії карантину.
При цьому, відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на необхідність відкладення розгляду справи у зв`язку з продовженням карантинних заходів та запровадження особливого режиму роботи суду, не зазначила, які саме карантинні обмеження унеможливлюють її прибуття до суду.
Так, станом на 18 листопада 2020 року, заборонено здійснення регулярних та нерегулярних перевезень пасажирів автомобільним транспортом, зокрема перевезень пасажирів на міських автобусних маршрутах у режимі маршрутного таксі, в електричному (трамвай, тролейбус), залізничному транспорті, у міському, приміському, міжміському, внутрішньообласному та міжобласному сполученні, в кількості більшій, ніж кількість місць для сидіння, що передбачена технічною характеристикою транспортного засобу, визначена в реєстраційних документах на цей транспортний засіб, тобто карантинні заходи не обмежують свободу пересування громадян, та установлено початок робочого часу в органах виконавчої влади, інших державних органах, органах місцевого самоврядування о 8-й годині, тобто відсутні обмеження щодо роботи судових установ України, а тому колегія суддів не вбачає перешкод, які об`єктивно унеможливлють прибуття відповідачки до суду у визначений час.
Слід врахувати, що відповідачка ОСОБА_1 мала можливість звернутись до суду з клопотанням про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами суду, чого нею здійснено не було. Відтак, навіть за наявності карантинних обмежень, відповідачка ОСОБА_1 не була позбавлена права і можливості взяти участь у судовому засіданні.
Згідно із ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
Враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи,   колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідачки ОСОБА_1 .
При цьому, оскільки, відповідачкою ОСОБА_1 не надано доказів неможливості прибути у судове засідання, а інші учасники справи не заявляли клопотань щодо відкладення розгляду справи, колегія суддів, зважаючи на вищевикладене, визнала неявку учасників справи у судове засідання такою, що не перешкоджає судовому розгляду.
Зважаючи на те,  що  відповідачка  ОСОБА_1  в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції   в частині  задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк» щодо стягнення з неї заборгованості за Кредитом в сумі 11 790,22 доларів США, що становить 297 815, 91 грн., і судових витрат, та ухвалити в цій частині нове рішення  про відмову в задоволенні цих позовних вимог, не оскаржуючи рішення суду в іній частині, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для покладення на  неї відповідальності з погашення заборгованості за тілом кредиту та відсотками у визначеному позивачем розмірі,  колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк» щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитом в сумі 11 790,22 доларів США, що становить 297 815, 91 грн., і судових витрат, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 19 травня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»»,  як банком з одного боку, та ОСОБА_1 , як позичальницею, з іншого боку, було укладено Кредитний договір №МL-311/94/2008 (далі за текстом – Кредитний договір), відповідно до п.1.1 якого Банк надав позичальниці кредит в сумі 19 770,00 доларів США, на споживчі цілі, з датою остаточного повернення 19 травня 2023 року.
У пункті 3. Кредитного договору сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка розраховується наступним чином: фіксований відсоток + FIDR.
Фіксований відсоток встановлено у розмірі 5,99% річних.
FIDR – процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб, у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщується в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватися банком (збільшуватися чи зменшуватися) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується на сайті www.otpbank.com.ua, а також в приміщенні банку (як в головному офісі, так і в інших установах банку) на інформативних стендах.
Згідно п. 4 Кредитного договору сума кредиту та процентів погашається щомісячно рівними частинами на протязі всього строку дії кредитного договору. 
Додатком № 1 до кредитного договору є графік повернення кредиту та сплати процентів підписаний банком та відповідачем, згідно з яким погашення кредиту та процентів здійснюється шляхом внесення щомісячних платежів.
Позичальниця, в свою чергу, зобов`язалася прийняти, належним чином використати та повернути банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитномудоговорі, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом, в порядку та на умовах, що визначені кредитним договором.
Згідно з п. 1.5.1. частини 2 Кредитного договору повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів (т. 1 а.с. 5-13).
Відповідно до умов укладеного Кредитного договору позивач виконав своє зобов`язання та надав відповідачці кредит в розмірі 19 770,00 доларів США, що підтверджено відповідачкою ОСОБА_1 
19 червня 2014 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк»», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк»»,  як Банком з одного боку, та ОСОБА_1 , як позичальницею, з іншого боку,  було укладено Додатковий договір № 1 до кредитного договору, згідно з яким сторони домовились викласти графік платежів в новій редакції (п. 2.1.3).
В порушення зазначених вище умов кредитного договору, а також ст. ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачкою, належні до сплати суми кредиту, не погашаються.
Враховуючи допущені відповідачкою порушення, позивач, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 1.9 Кредитного договору пред`явив відповідачці вимогу про виконання боргових зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі - повне повернення кредиту, сплату нарахованих за користування кредитом відсотків, сплату пені та штрафу, нарахованих за прострочення виконання зобов`язань.
Зобов`язання по кредитному договору відповідачкою не виконані, зокрема не виконується графік платежів.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою обов`язків по кредитному договору, станом на на 20.05.2016 року,    заборгованість за Кредитним договором № МL-311/94/2008 від 19.05.2008 року становить    11790,22 дол. США, що за курсом НБУ, станом на день проведення розрахунку, складає 297815,91 гривень, з яких:10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом;1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.
Задовольняючи позовні вимоги АТ «ОТП Банк»про стягнення заборгованості за Кредитним договором № МL-311/94/2008 від 19.05.2008 року з позичальниці ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобов`язання за укладеним кредитним договором позичальницею ОСОБА_3 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування й права Банку, у зв`язку з цим, вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором достроково. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Право банку достроково вимагати погашення заборгованості за кредитом, сплати процентів за користування ним та інших платежів передбачено Розділом 6 Кредитного договору. 
Отже, у випадку пред`явлення вимоги про дострокове повне повернення позики та належних кредитору процентів вважається, що строк договору настав і позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти т а інші обумовлені договором платежі.
У зв`язку з порушенням боржницею ОСОБА_1 умов кредитного договору щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за його користування у встановлені договором строки, банк, відповідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України, та умов кредитного договору, використав право достроково вимагати стягнення з позичальниці ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, пред`явивши 19 листопада 2015 року досудову вимогу №22-2/884646 (т. 2 а.с. 6), яка залишена позичальницею без реагування, у зв`язку з чим у липні 2016 року Банк звернувся до суду з даним позовом.
Таким чином, пред`явивши вимогу про повне дострокове повернення всієї суми кредиту і пов`язаних із ним платежів, кредитор АТ «ОТП Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання, який вважається таким, що настав для позичальниці ОСОБА_1 , що зумовило для неї виникнення обов`язку в цей строк повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти та інші платежі.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_1 не виконувала умови договору в повному обсязі і суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення на користь позивача суми заборгованості у розмірі 11790,22 дол. США, що за курсом НБУ, станом на день проведення розрахунку, складає 297815,91 гривень, з яких:10218,95 дол. США. - залишок заборгованості за кредитом;1571,27 дол США. - заборгованість по відсоткам.
При цьому, колегією суддів перевірено висновки суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором та з`ясовано, що він визначений у відповідності із умовами Кредитного договору № МL-311/94/2008 від 19.05.2008 року та Додаткового договору №1 від 14 червня 2014 року, які підписано сторонами та які є чинними, та розмір заборгованості не спростовано позичальницею, як і не надано власного розрахунку заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про те, що до матеріалів справи не додано первинної бухгалтерської документації, яка дала б можливість перевірити правильність розрахунку та яка є належним доказом у справі, колегією суддів відхиляються, як надумані, оскільки в матеріалах справи наявна виписка за рахунком ОСОБА_1 (т. 2 а.с. 34-165), яка є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій, у відповідності до Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було наведено у рішенні свого розрахунку заборгованості, колегією суддів теж не приймаються, оскільки судом було надано належну оцінку розрахунку заборгованості, проведеного позивачем, та підстави для повторного викладення цього ж розрахунку у мотивувальній частині рішення відсутні.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції  не взято до уваги, що банк застосовує відсоткову ставку у розмірі  13,99% річних за період  з 19.04.2016 року по 19.05.2016 року, але сторони не укладали угод щодо підвищення відсоткової ставки у цей період, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вже зазначалося вище,  повернення відповідної частини кредиту та сплата процентів здійснюється відповідачем щомісяця у розмірі та строки визначені у графіку платежів, який було змінено сторонами при укладенні 19 червня 2014 року Додаткового договору № 1 до кредитного договору (п. 2.1.3), згідно якого й проведено нарахування заборгованості за відсотками.
Доводи  відповідачки ОСОБА_1  про те, що  суд не перевірив наявність у позивача банківської ліцензії на здійснення операцій в іноземній валюті, теж не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог кредитора про стягнення заборгованості, з огляду на наступні обставини.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти – це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.
Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. 
Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного Банку України банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. 
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ, є наявність у банку Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.
Як вбачається з матеріалів справи, 02 березня 1998 року Національний Банк України видав ЗАТ “ОТБ Банк”, правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», банківську ліцензію №191 на право здійснювати банківські операції (т. 2 а.с. 39), а 08 листопада 2006 року Національний Банк України видав ЗАТ “ОТБ Банк”, правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», дозвіл №191-1 на право здійснення банківських операцій (т. 2 а.с. 38), тобто, на момент укладення договору – 19 травня 2008 року, Банк мав право на здійснення валютних операцій, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині. 
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1   – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського  районного суду міста  Кривого Рогу   Дніпропетровської області від  15 червня   2020 року– залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2020 року

Головуючий: 

Судді: