ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 603/274/20	Головуючий у 1-й інстанції Гудкова Ю.Г. 	
Провадження № 22-ц/817/1008/20 	Доповідач - Хома М.В.	
Категорія - 304090000 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2020 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючої - Хома М.В. 
суддів -  Сташків Б. І., Щавурська Н. Б., 

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства “Комерційний банк “ПриватБанк” на заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року, повний текст якого складено 1 вересня 2020 року, ухвалене суддею Гудковою Ю.Г. у цивільній справі №603/274/20 за позовом акціонерного товариства “Комерційний банк “ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
ВСТАНОВИВ:
В травні 2020 року акціонерне товариство “Комерційний банк “ПриватБанк” (далі — АТ КБ “ПриватБанк”) звернулось до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що згідно підписаної Заяви б/н від 2 лютого 2019 року ОСОБА_1 отримав кредит та підтвердив свою згоду на те, що Заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами, які викладені на сайті www.privatbank.ua складає між ним та банком договір надання банківських послуг. Відповідач не виконує взяті на себе зобов`язання за вищевказаним договором, внаслідок чого станом на 16 квітня 2020 року утворилась заборгованість у сумі 11714,05 грн, з яких: 6087,28 грн — заборгованість за тілом кредиту (0,00 грн — заборгованість за поточним тілом кредиту та 6087,28 грн — заборгованість за простроченим тілом кредиту), 2851,56 грн — заборгованість за простроченими відсотками згідно умов договору, 1741,21 грн — заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, 500,00 грн — штраф (фіксована частина), 534,39 грн — штраф (процентна складова).
Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ “ПриватБанк” заборгованість за кредитним договором б/н від 2 лютого 2019 року в сумі 6087,28 грн., а також судові витрати в сумі 1092,31 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що банком не доведено, що саме ті Умови та правила надання банківських послуг є складовою кредитного договору і що саме їх мав на увазі відповідач, підписуючи Анкету-заяву позичальника, та відповідно брав на себе зобов`язання зі сплати винагороди та неустойки у разі порушення зобов`язання з повернення кредиту. Обгрунтованими є лише вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у сумі 6087,28 грн.
В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк” просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, відсотків за ст. 625 ЦК України, штрафів скасувати та ухвали в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вказує, що судом в оскаржуваній частині рішення прийнято без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Підписуючи анкету-заяву, відповідач пройшов ідентифікацію в банку, а тому повторне заповнення будь-яких анкет-заяв або підписання інших додаткових документів при отриманні кредитної картки не вимагалося згідно з процедурою, що затверджена наказами по банку і не суперечить чинному законодавству. Крім цього, відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, в якому визначена процентна ставка та інші істотні умови договору. Про згоду з умовами кредитування свідчать також дії відповідача з користування кредитними коштами. Таким чином, за наявності кредитних правовідносин та факту користування кредитними коштами, суд не мав підстав відмовляти в задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами та штрафних санкцій.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тобто в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”.
Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 2 лютого 2019 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, згідно якого останній отримав кредит шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг та отримав кредитну картку.
Як вбачається із даної анкети-заяви, відповідач погодився з тим, що ця заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг і тарифами становить договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.
Зі змісту позовної заяви слідує, що при укладенні даного договору сторони також погодили, що позичальник дає згоду щодо встановлення кредитного ліміту та його зміну за рішенням банку (пп. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 вказаного договору), на підставі чого банк відкрив відповідачу картковий рахунок в національній валюті - гривні та встановив ліміт кредитної лінії у розмірі 6000 грн.
Із наданого АТ КБ “ПриватБанк” розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що станом на 16 квітня 2020 року заборгованість перед банком становить 11714,05 грн, з яких: 6087,28 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2851,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 1741,21 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 534,39 грн - штраф (процентна складова).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 2 лютого 2019 року процентна ставка не зазначена.
Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії, відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи за несвоєчасну сплату кредиту та процентів за користування кредитними коштами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 2 лютого 2019 року, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті банку як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з тарифів та витяг з умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені, та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів та витяг з умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з вимогами процесуального права доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Надані позивачем правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім.
Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за простроченими процентами та штрафами, оскільки позивач не надав доказів, що саме такий розмір відсоткої ставки (зокрема, 84% та 86, 4% на прострочену заборгованість) та саме такий розмір штрафів погоджений сторонами.
Посилання ПАТ КБ “ПриватБанк” на те, що всі істотні умови кредитування викладені в паспорті споживчого кредиту та витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт, які підписані відповідачем, що свідчить про погодження істотних умов договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані документи не місять підпису ОСОБА_1 ; анкета-заява від  2 лютого 2019 року не містить відомостей про те, яку саме картку отримав відповідач, тоді як паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту такого як «Універсальна» та «Універсальна Ґолд».
Щодо вимоги про стягнення відсотків у сумі 1741, 21 грн, нарахованих на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України (3% річних), слід зазначити наступне.
Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Зважаючи на те, що у анкеті-заяві від 2 лютого 2019 року строк виконання зобов`язання з повернення кредитних коштів не визначено (положення щодо строку, визначеного в Умовах та правилах надання банківських послуг, витязі з Тарифів обслуговування кредитних карт, паспорту споживчого кредиту колегія суддів до уваги не бере з вищенаведених підстав), тому перебіг даного строку починається з дня пред`явлення банком вимоги до позичальника, в даному випадку з дня пред`явлення позову, оскільки інших вимог банк відповідачу не пред”являв.
Звертаючись до суду із даним позовом, АТ КБ “ПриватБанк” просив стягнути відсотки згідно ст.625 ЦК України у сумі 1741, 21 грн, які нараховані станом на 16 квітня 2020 року, тоді як позов пред`явлено 7 травня 2020 року, про що свідчить відповідна відмітка на поштовому пакеті (а.с. 71).
Тобто, відсутні підстави стягувати відсотки, нараховані банком згідно ст. 625 ЦК України (3% річних) станом на 16 квітня 2020 року, так як вимога про повернення боргу (кредитних коштів) пред”явлена 7 травня 2020 року, і лише після пред”явлення цієї вимоги і її невиконання боржником наявні підстави вважати, що боржник прострочив виконання грошового зобов”язання.
Проте, з вимогами про стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України, що нараховані після 7 травня 2020 року, банк до суду не звертався, відповідних розрахунків суду не надавав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
З врахуванням наведеного, підстави для стягнення відсотків згідно ст. 625 ЦК України (3% річних) у сумі 1741, 21 грн., нарахованих банком станом на 16.04.2020 року, у даній цивільній справі відсутні.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства “Комерційний банк “ПриватБанк” — залишити без задоволення.
Заочне рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 27 серпня 2020 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 18 листопада 2020 року.

Головуюча 
Судді