ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року м. Херсон
справа № 648/1853/20 
провадження № 22-ц/819/1783/20
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Ігнатенко П.Я.,	
  	Склярської І.В.,	
секретар	Геленко А.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області у складі судді Бугрименка В.В. від 22 вересня 2020 року в справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про те, що 23 листопада 2012 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
За умовами вказаного договору відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із подальшим збільшенням розміру ліміту до 8000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами та неустойки у разі порушення зобов`язання. 
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором, розмір якої станом на 11 травня 2020 року становить 44 373,24 грн, із яких: 2 390,81 грн – заборгованість за простроченими тілом кредиту; 859,12 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; 38 534,11 грн – пеня; 500 грн – штраф (фіксована частина); 2089,20 грн – штраф (процентна складова), а також судові витрати в розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням суду від 22 вересня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційний скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову не відповідають обставинам справи, наданим доказам та положенням цивільного законодавства щодо права кредитора на одержання від позичальника фактично отриманої суми кредитних коштів у момент пред`явлення відповідної вимоги, процентів за користування кредитними коштами, в тому числі нарахованими на підставі статті 625 ЦК України, а також суперечить висновкам Верховного Суду, зробленим у відповідних правовідносинах.
Крім того зазначив про те, що суд помилково застосував у спірних правовідносинах висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, та не звернув увагу на те, що в наведеній справі інші обставини, зокрема щодо дати редакції Умов та Правил надання банківських послуг, в той час як у справі, що розглядається, наявний витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в редакції, що діяла на момент підписання анкети-заяви разом із копією наказу банку про її затвердження, а тому факт укладення договору відповідачем шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку є доведеним.
Також вказує на те, що при укладенні договору сторонами було досягнуто всіх істотних умов договору, в тому числі щодо сплати неустойки, а наявність підпису боржника під публічно розміщеними Умовами та правилами надання банківських послуг закон не вимагає.
Письмовий відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду мотивовано тим, що підстави для стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, відсотками та неустойки (пені, штрафів) відсутні, так як банк не надав належних доказів на підтвердження розміру встановлених умовами договору процентної ставки за користування кредитом, відповідальності позичальника та порядку погашення заборгованості, а витяг із Тарифів обслуговування кредитних карт, як і Умови та Правила наданням банківських послуг відповідачем не підписані, а отже,- відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентної ставки та відповідальності у вигляді процентів та неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язань, що також є підставою для відмови у достроковому стягненні тіла кредиту, строк повернення якого не настав.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 23 листопада 2012 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_2 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
Згідно із вказаною анкетою-заявою відповідач виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту «Універсальна» та погодилася, що дана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг складають між нею та банком договір про надання банківських послуг.
У анкеті-заяві є підпис відповідача як позичальника та відмітка про те, що вона ознайомлена із Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді, погоджується з ними.
Анкета-заява не містить умов кредитного договору, та розміру кредитного ліміту, а у наданому позивачем витязі із Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» визначено, зокрема, базову процентну ставку, обов`язковий  щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань. Вказаний витяг із Тарифів не підписаний позичальником (а.с. 22, 23).
За розрахунком банку станом на 11 травня 2020 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 44 373,24 грн, яка складається із: 2 390,81 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 859,12 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; 38 534,11 грн – пеня; 500 грн – штраф (фіксована частина); 2 089,20 грн – штраф (процентна складова).
З огляду на надану банком інформацію ОСОБА_3 (вона ж ОСОБА_4 ) користувалася кредитними коштами та востаннє здійснила платіж з їх повернення 26 травня 2018 року в сумі 29,56 грн. 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У заяві-анкеті позичальника від 23 листопада 2012 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про сплату процентів за користування кредитними коштами, а також встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. 
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав у борг позичальник) стягнути також заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України; пеню та штрафи за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань.
Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування боргу, банк, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг  в ПриватБанку, дата затвердження яких в тексті відсутня, надавши наказ від 01 серпня 2012 року, яким проведена актуалізація наведених Умов та Правил, що розміщені на сайті:https://privatbank.ua як невід`ємної частини спірного договору (а.с. 49).
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких, серед іншого, визначено дію договору (пункт 2.1.2.11 Умов), позовну давність, та інші умови.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов та правил та саме у вказаній редакції розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів, неустойки та саме в зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування, про що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження №6-16 цс15) і не спростовано позивачем при розгляді даної справи.
В даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (23.11.2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (у червні 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки (штрафу), надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг у Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Враховуючи, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті: https://privatbank.ua, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 23.11.2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, а звідси – відсутні підстави для задоволення позову у наведеній частині. 
Разом із тим, відмовивши у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із позичальника заборгованості за тілом кредиту суд вважав, що позивачем не доведено порушення зобов`язання відповідачем, строк виконання якого в повному обсязі не настав.
Однак, суд не врахував, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 23 листопада 2012 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним) та сторони не погодили у письмовому вигляді умови договору щодо строку виконання боржником зобов`язання. 
З огляду на наведене, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також зважаючи на вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, що свідчить про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2 390,81 грн.
Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами з підстав, передбачених статтею 625 ЦК України, суд не врахував, що наведеною нормою матеріального права встановлена відповідальність за порушення грошового зобов`язання та визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
  З огляду на наданий позивачем розрахунок заборгованості та виписку із карткового рахунку відповідача, банк заявив до стягнення з відповідача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 859,12 грн за період з 01 листопада 2019 року по 01 березня 2020 року, тому, враховуючи наведену норму матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про стягнення із ОСОБА_5 на користь АТ КБ «Приватбанк» суми непогашеного тіла кредиту в розмірі 2 390,81 грн та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит на підставі статті 625 ЦК України у розмірі 859,12 грн.
В решті частині доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.
Зокрема, доводи апеляційної скарги про те, що форма укладеного сторонами кредитного договору відповідає письмовій формі, як того вимагає стаття 1055 ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки позивач в обґрунтування заявлених ним вимог не посилався на відповідні докази щодо дотримання письмової форми договору, хоча з врахуванням вимог матеріального права, що регулює спірні правовідносини, повинен був доводити дотримання письмової форми договору, незважаючи на очікування заперечень з цього приводу з боку відповідача, яка участі у розгляді справи не брала.
Як зазначалося вище, справа розглянута судом у відсутність відповідача, яка хоч і не висловила своїх заперечень з приводу заявлених до неї вимог, однак і не підтвердила факт укладення кредитного договору на заявлених банком умовах, в той час, як відповідно до частини другої статті 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, а згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний, в тому числі нікчемний, правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
З огляду на наведене, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17, зважаючи на відсутність підтвердження вчинення спірного правочину та його умов іншою стороною, а саме позичальником, як того вимагає частина друга статті 218 ЦК України.
У зв`язку із скасуванням судом апеляційної інстанції рішення згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України відповідній зміні підлягає і розподіл судових витрат.
Оскільки відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, які у спірних правовідносинах задоволені на 7,3 % (3 249,93 грн (2 390,81+859,12) х 100% : 44 373,24), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на сплату судового збору при поданні позовної заяви і апеляційної скарги у розмірі 383 грн 62 коп. (2 102 грн + 3 153 грн х 7,3 :100) (а.с. 61, 91, 105).
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд
постановив: 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» частково задовольнити.
Заочне рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 22 вересня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Стягнути із ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», який знаходиться в м.Києві, вул.Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 249 грн 93 коп. (три тисячі двісті сорок дев`ять гривень 93 коп.) та судові витрати на сплату судового збору при поданні позовної заяви і апеляційної скарги у розмірі 383 грн 62 коп. (триста вісімдесят три гривні 62 коп.).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.
Головуючий                              Л. В. Пузанова

Судді:                                                                П. Я. Ігнатенко

                          І. В. Склярська

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова