Ухвала
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 953/6268/20
провадження № 61-15573ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро» - адвоката Чумаченка Андрія Васильовича на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро», державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про скасування рішення про державну реєстрацію речового права,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію речового права.
 
У квітні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 та заборони відчуження вказаного майна до набрання законної сили рішенням у справі №953/6268/20.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 27 квітня 2020 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
 
Заборонено ТОВ «Легіон Агро» відчуження квартири АДРЕСА_1 .
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що без заборони відчуження спірної квартири відповідач зможе відчужити її третім особами, що в свою чергу унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1 та перехід до неї права власності на майно. Суд зазначив, що відмова у задоволенні заяви в частині накладення арешту на квартиру передбачена відсутністю необхідності обмежувати право власника ТОВ «Легіон Агро» у володінні та користуванні належним йому майном.
 
У жовтні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ТОВ «Легіон Агро» - адвоката Чумаченка А. В. на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року.
 
До касаційної скарги додано клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, однакне надано до суду касаційної інстанції жодних доказів на підтвердження вказаних обставин.
 
У касаційній скарзі представник ТОВ «Легіон Агро» - адвокат Чумаченко А. В., посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судове рішення та ухвалити нове судове рішення.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки заявником не було обґрунтовано наявність реальної загрози відчуження спірної квартири відповідачем, заявником не надано жодних доказів того, що у ТОВ «Легіон Агро» відсутнє право на вимогу про дострокове виконання зобов`язання та подальше звернення стягнення на майно.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
 
Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Із оскаржуваного судового рішення, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
 
Відповідно до статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
 
Пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії.
 
Судами встановлено, що предметом позову у справі єскасування рішення про державну реєстрацію речового права на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Встановивши, що у разі задоволення позовних вимог забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного майна унеможливить відчуження вказаного майна відповідачем та забезпечить ефективне виконання судового рішення, апеляційний суд обґрунтовано вважав, що часткове забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.
 
Указане відповідає роз`ясненням, наданим судам у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», відповідно до якого, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
 
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
 
Верховний Суд відхиляє доводи заявника щодо відсутності належного обґрунтування заявником того, що у ТОВ «Легіон Агро» відсутнє право на вимогу про дострокове виконання зобов`язання та подальше звернення стягнення на майно, оскільки вказані посилання стосуються розгляду позовних вимог по суті, а тому виходять за межі касаційного оскарження судового рішення, яким задоволено заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Аргументи заявника про відсутність належного обґрунтування необхідності забезпечення позову та посилання суду на загальні норми права є безпідставними, оскільки судом надано оцінку спірним правовідносинам, та тій обставині, що заборона відчуження спірного майна не перешкодить власнику користуватися та розпоряджатися ним на власний розсуд, окрім як не дозволить його відчужувати, що є співмірним заявленим позовним вимогам. 
 
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 159 ЦПК України заявник має право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживались.
 
До того ж, відповідно до статті 158 ЦПК України заявник наділений правом подати клопотання про скасування заходів забезпечення позову.
 
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судом норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга представника ТОВ «Легіон Агро» - адвоката Чумаченка А. В. на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро» - адвоката Чумаченка Андрія Васильовича на постанову Харківського апеляційного суду від 10 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Легіон Агро», державного реєстратора відділу надання адміністративних послуг Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області Микитенко Людмили Іванівни про скасування рішення про державну реєстрацію речового права.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                             Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь