11.11.20
22-ц/812/1851/20

МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 484/2299/20 
Провадження № 22-ц/812/1851/20 
 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 листопада 2020 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах : 
головуючого - Темнікової В.І.,
суддів - Бондаренко Т.З., Крамаренко Т.В., 
із секретарем судового засідання - Колосовою О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шикері І.А. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - 
В С Т А Н О В И В :
В липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому посилався на те, що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 30.03.2009 року. 
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві. 
30.03.2009 року відповідачкою також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В цій же довідці відповідачка власним підписом підтвердила, що « З фінансовими умовами надання Кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлена». 
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачці надано у користування кредитну картку.
У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 10000 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідачки станом на 06.05.2020 року утворилася заборгованість в сумі 59031,81 грн., яка складається з наступного: 8258,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2968,60 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 47804,35 грн. - заборгованість за пенею.
На підставі вищевикладеного, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.03.2009 року у розмірі 59031,81 грн. станом 06.05.2020 року, а також судові витрати.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" в рахунок погашення заборгованості за договором б/н від 30.03.2009 року 8258 грн. 86 коп., а також витрати по сплаті судового збору, в сумі 294 грн. 28 коп. В решті позовних вимог - відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність рішення суду, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вимоги банку, в іншій частині рішення залишити без змін.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що не погоджується з висновками суду першої інстанції, що надані банком витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів не можуть бути складовою частиною кредитного договору, оскільки не містять підпису відповідачки, що банком не погоджено умови кредитування з відповідачкою, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
З моменту підписання фізичною особою заяви, між банком та клієнтом був укладений договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК шляхом приєднання клієнта до запропонованого банком договору.
Тому апелянт вважає, що з матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 30.03.2009 року відповідачка погодилась з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами, складають між нею та позивачем договір про надання банківських послуг; вона ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, про що свідчить її підпис на вказаній заяві.
Таким чином, відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, так як суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.
На підставі анкети-заяви відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку з встановленим кредитним лімітом, що змінювався.
Крім того, відповідачкою було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" в якій сторони обумовили: тип кредитної лінії; пільговий період (55днів); базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5 % в місяць (30 % річних); розмір та строк внесення щомісячних платежів - до 25 числа місяця, наступного за звітним; розмір та порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості; розмір штрафу при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням.
Зазначає, що позивачем до позову надано Наказ "Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПриватБанку і всіх дочірніх банків" від 23.08.2006 р. № СП-169, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджений вищезазначеним наказом. Тобто, до суду надано конкретну редакцію Умов та Правил надання банківських послуг, до якої приєдналася відповідачка при підписанні анкети-заяви та укладенні договору.
Тому позивач вважає, що в даній справі суд повинен був звернути увагу на ці обставини та відступити від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17-ц (14-131цс19), яка ґрунтується на можливості Банку надати будь-яку редакцію Умов та Правил надання банківських послуг.
Крім того, у даній справі відповідачка жодних заперечень проти позову не надавала.
Отже, укладення договору відповідачкою у відповідності до ст. 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку, є доведеним.
Також Умовами Договору передбачено умови щодо сплати неустойки:
п. 2.1.7.6 Договору: при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов`язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник (зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. (в еквіваленті 500 грн. за кредитними картками, відкритим у валюті USD) + 5% від суми позову.
п.2.1.12.6.1 Договору: у випадку виникнення прострочених зобов`язань, включаючи прострочені зобов`язання, передбачені п. 2.1.12.6.2, 2.1.12.8.1 Умов та Правил, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується наступним чином:
ПЕНЯ= пеня( 1) + пеня(2)
Пеня (1) = (базова процентна ставка за договором)/30 - нараховується за кожен день прострочення кредиту та зобов`язань, передбачених п. 2.1.12.6.2, 2.1.12.8.1 Умов та Правил;
Пеня (2) = 1% від заборгованості (мінімальна сума 30 грн.), нараховується 1 раз на місяць при наявності прострочення по кредиту та процентам чи зобов`язанням, передбаченим п. 2.1.12.6.2, 2.1.12.8.1 Умов та Правил, 5 і більше днів.
Крім того, як вбачається із довідки про умови кредитування, що містить підпис відповідачки, вона була ознайомлена з умовами щодо сплати пені та штрафів, однак суд першої інстанції відмовив у стягненні неустойки, що призвело до порушення вищевказаних норм матеріального права.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Посилаючись на постанови Верховного суду по справі № 755/7704/15-ц, а також постанови Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №159/2146/15-ц, апелянт вважає, якщо суд не погодившись з наданим Банком розрахунком заборгованості за процентами згідно зі ст. 625 ЦК України та неустойкою, повинен був встановити дійсний розмір заборгованості, а не відмовляти у відповідних вимогах.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Учасники справи до судового засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). 
Рішення суду зазначеним вимогам закону в цілому відповідає.
Так, приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 30.03.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» уклало кредитний договір з   ОСОБА_1 , згідно з умовами якого остання отримала кредит, у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, який в подальшому було збільшено до 10000 грн.
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Також, Банком було додано довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду, яка підписана відповідачкою.
З позову вбачається, що заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 06.05.2020 року становить 59031,81 грн., яка складається з: 8258,86 грн. заборгованості за тілом кредиту; 2968,60 грн.- заборгованості по відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 47804,35 - нарахованої пені.
Проаналізувавши дані обставини та врахувавши положення ст. ст. 526, 1049, 1054 ЦК України, а також ч.2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд дійшов висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Отже, враховуючи те, що фактично отримані та використані ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь АТ КБ "ПриватБанк", з урахуванням внесених нею коштів, слід стягнути заборгованість за тілом кредиту 8258,86 грн.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту стягнути заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, в сумі 2968,60 грн. та 47804,35 нарахованої пені.
Проте, у заяві позичальника від 30.03.2020 року процентна ставка зазначена у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості, а згідно позову, заборгованість по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України обчислювалась виходячи із розміру 86,4 % .
Крім того, у заяві позичальника, підписаній відповідачкою відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Тому, виходячи з того, що позивачем до позову не додано обґрунтованого логічно-зрозумілого розрахунку нарахованої пені та відсотків нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, оскільки документ, названий позивачем «розрахунок заборгованості», фактично містить лише певні показники, з яких неможливо зрозуміти, як з наведених показників утворився результат, не ясно з якої суми та чому обчислені відсотки та пеня, суд вважав, що докази, якими позивач підтверджує обставини та якими обґрунтовує свої вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованість по відсоткам та пені, в розумінні ч. ч.2, 4, 5 ст. 95 ЦПК України, є неналежним, недостатніми та, звідси, недопустимими.
За такого суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по відсоткам нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в сумі 2968,60 грн. та пені у розмірі 47804,35 необхідно відмовити.
Рішення суду в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8258,86 грн. ніким із учасників процесу в установленому законом порядку не оскаржене. Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується. Тому рішення суду в частині стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 8258,86 грн., апеляційним судом не переглядається взагалі.
З висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення пені та заборгованості по відсоткам, нарахованим на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Приймаючи рішення суд виходив з того, що 30.03.2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» уклало кредитний договір з   ОСОБА_1 шляхом підписання останньою заяви, згідно з умовами якого відповідачка отримала кредит, у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, який в подальшому було збільшено до 10000 грн.
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Проте Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30.03.2009 року шляхом підписання відповідачкою заяви. Тому колегія суддів в цій частині погоджується з виводами суду першої інстанції.
При цьому колегія суддів враховує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Підстав, які унеможливлюють застосування правові висновки, викладених в цій постанові, у даній справі матеріали справи не містять.
За такого доводи апеляційної скарги про не врахування судом того, що сторонами було укладено кредитний договір відповідно до вимог законодавства шляхом підписання заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що у заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді, що заборгованість банком була визначена відповідно до зазначених Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, Тарифами та не спростована відповідачкою, не є підставою для скасування чи зміни рішення суду, так як ці доводи є суб`єктивним тлумаченням позивача як обставин справи, так і законодавства, зазначеного в тексті рішення суду та постанови апеляційного суду, яке регулює спірні правовідносини, та направлені на переоцінку доказів.
Однак, під час розгляду справи позивачем було надано суду підписані відповідачкою 30 березня 2009 року заяву, в якій зазначено про отримання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», кредитний ліміт у розмірі 250 грн., тип валюти, базова процентна ставка у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, а також довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка містить дані як про базову процентну ставку у розмірі 2,5% в місяць на залишок заборгованості, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, так і про пеню, яка складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору/30- нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 10 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн., а також штрафи при порушенні строків платежів за будь-яким грошовим зобов`язанням, складає 500 грн. + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з врахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісій та інше. 
Отже матеріали справи свідчать про наявність між сторонами кредитних правовідносин на підставі кредитного договору № б/н від 30 березня 2009 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, який був укладений сторонами шляхом підписання ОСОБА_1 заяви.
Для здійснення операцій з отримання та повернення кредиту відповідачка на підставі названого договору отримала декілька карток, останню 20.06.2014р. № НОМЕР_1 зі строком дії до останнього дня квітня 2018 року. 
Згідно виписки про рух коштів за рахунком, відповідачка активно користувалася карткою. 
У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, згідно розрахунку банку, наданого до позовної заяви, станом на 06 травня 2020року утворилась заборгованість, яка становить 59031,81 грн. та складається з наступного: 8258,86 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2968,60 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 47804,35 грн. - заборгованість за пенею.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, оскільки відповідачка уклала кредитний договір з позивачем та отримав кредитні кошти від банку, вона зобов`язана повернути їх та сплатити проценти за користування кредитними коштами.
Звертаючись до суду з позовом, позивач крім тіла кредиту та пені, просив стягнути з відповідачки відсотки, нараховані на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 2968,60 грн. 
При цьому позивач в тексті позовної заяви обґрунтовував наявність заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у сумі 2968,60 грн. тим, що з 01.03.2019 року почали діяти Умов та правил надання банківських послуг в новій редакції в частині нарахування відсотків, а саме відповідно до п.2.1.1.2.12 в разі порушення зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, неустойки та виконання інших зобов`язань, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна» та 84% - для картки «Універсальна голд».
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, в разі прострочення виконання грошового зобов`язання, процентні ставки, які застосовуються при визначенні суми боргу, яку боржник зобов`язаний сплатити на вимогу кредитора, поділяються на встановлені законом (три проценти річних від простроченої суми) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 30 березня 2009р., які підписані відповідачкою за 10 років до нової редакції Умов та правил надання банківських послуг, процентна ставка у розмірі 86,4% відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором не зазначена.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30 березня 2009 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємної частини спірного договору.
Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема, що в разі настання обставин, передбачених п. 2.1.1.3.5 договору, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна», 84%- для картки «Універсальна голд» та 74,4%- для преміальних карток.
Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи 30 березня 2009р. заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», тому Умови та правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи і які не містять підпису відповідачки, не можна розцінювати як складову частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 березня 2009 року шляхом підписання відповідачкою заяви.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків, нарахованих на прострочений кредит згідно ч.2 ст. 625 ЦК України саме у розмірі 86,4%. 
За такого суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у сумі 2968,60 грн., як таких, що передбачені договором. Вимог про стягнення відсотків у передбаченому законом (ч.2 ст. 625 ЦК України) розмірі у даній справі заявлені в установленому законом порядку не були.
Переглядаючи рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки на користь позивача пені у розмірі 47804,35грн., колегія суддів виходить з наступного.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). 
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). 
Умовами спірного договору, а саме довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за несвоєчасне погашення заборгованості. При цьому пеня складається із пені 1 та пені 2, де пеня 1 базова відсоткова ставка по договору/30- нараховується за кожний день прострочення кредиту; пеня 2 дорівнює 1 % від суми загальної заборгованості, але не менше 10 грн. нараховується 1 раз в місяць, при наявності прострочення по кредиту чи відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму більше 50 грн.
Отже пеня визначається у разі прострочення кредиту, а її розмір залежить від суми заборгованості за кредитним договором.
Заява та довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», які підписані відповідачкою, містять в собі дані про встановлений розмір процентів, а саме 2,5% в місяць, що становить 30% річних. Доказів протилежного стосовно розміру погодженої сторонами процентної ставки позивачем суду надано не було.
Як зазначено в розрахунку заборгованості, наданому до позову, банк розрахував заборгованість, виходячи як з первісної погодженої сторонами процентної ставки (30% річних) по серпень 2014 року, так і з підвищеної відсоткової ставки - 34,8% - з вересня 2014 року по березень 2015 року, а також - 43,20 %, починаючи з квітня 2015 року та відсоткової ставки 86.4% у 2019р.
Проте належних та допустимих доказів погодження інших підвищених процентних ставок з позичальником позивачем суду надано не було, а тому у позивача були відсутні підстави для нарахування процентів за користування кредитними коштами за збільшеними процентними ставками. 
За такого загальна сума заборгованості за кредитом, зазначена в розрахунку банку, наданому до позовної заяви, не відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору, а тому не може використовуватися як складова для нарахування пені.
В той же час, враховуючи суми витрат кредитних коштів (20690,89грн.) та суми, внесені на погашення коштів за наданим кредитом (25656,01грн.), які відображені в виписці про рух коштів за рахунком, різниця між ними становить 4965,12грн., а виходячи з дат здійснення відповідачкою операцій щодо отримання та погашення кредитної заборгованості, які також відображені в виписці про рух коштів за рахунком, розмір відсотків, які мала сплатити відповідачка, становить 4392,62грн. При цьому, розмір відсотків апеляційним судом визначений в результаті проведених математичних підрахунків з використанням прикладів розрахунку плати за використання кредитних коштів, зазначених в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачкою, та виходячи з первісної погодженої сторонами процентної ставки (30% річних). Отже, розмір фактично сплачених відповідачкою відсотків перевищує той, який вона повинна була сплатити за умови застосування для розрахунків процентної ставки 30% протягом всього часу дії кредитного договору.
Проведені апеляційним судом розрахунки (з урахуванням дат та сум отриманих та внесених відповідачкою коштів на погашення кредиту) свідчать про те, що у позивача не було правових підстав для нарахування пені упродовж дії кредитного договору за умови застосування для розрахунків процентної ставки 30%, а починаючи з квітня 2017р. у відповідачки відсутня будь-яка заборгованість за кредитом взагалі, а отже і відсутні підстави для нарахування пені за прострочення кредиту від загальної суми заборгованості.
За такого суд правомірно відмовив у стягненні з відповідачки на користь позивача пені у сумі 47804,35 грн., а тому підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні, оскільки обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині, наведене в рішенні суду, не вплинуло на правильність висновків суду про необхідність відмови у задоволенні вимог про стягнення пені.
Не є підставою для скасування рішення суду також доводи апеляційної скарги про те, що кредитний договір є укладеним, виходячи з положень ст. 634 ЦК України, оскільки в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин також правила ч.1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин слід дійти висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Суд встановивши, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на сайті, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, правильно дійшов висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 30 березня 2009 року шляхом підписання заяви) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 382 ЦПК України, судова колегія, П О С Т А Н О В И Л А: 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 02 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий 
Судді

Повний текст постанови складено 13 листопада 2020 року