КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

                 Справа № 22-ц/824/7659/2020                   Головуючий у 1-й інстанції: Волчко А.Я.
          369/891/18                                                                         Доповідач-Чобіток А.О.
 
ПОСТАНОВА
 Іменем України
 
07 грудня  2020 року Київський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого - Чобіток А.О. 
суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.  
секретар - Зиль Т.С. 
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року в справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та стягнення компенсації вартості частки у спільному сумісному майні, - 
 
                                                  у с т а н о в и в:
 
            У січні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, у якому просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сімєю без шлюбу з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року; стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, набутого ними за час проживання однією сім`єю без шлюбу у період з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року, а саме: земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0434з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та квартири, що знаходиться за адресою:   АДРЕСА_1 у розмірі 98964,00 грн.; вирішити питання про розподіл судових витрат між сторонами.Зазначала, що 16 серпня 1986 року вона з відповідачем зареєструвала шлюб, який було розірвано рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2006 року. Після розірвання шлюбу вона з відповідачем припинили спільне проживання, відповідач намагався будувати стосунки з іншими жінками, внаслідок чого у нього від іншої жінки у 2008 році народився син ОСОБА_4 . У 2011 році стосунки сторін покращились, вони почали періодично проживати разом чи у неїу Черкасах, чи у відповідача у Києві. Так, з 01 грудня 2011 року вони прийняли рішення постійно проживати разом сім`єю, вести спільне господарство, мати взаємні права та обов`язки, спільний бюджет. Проживали разомвони до 02 грудня 2013 року, поки відповідач не повідомив про те, що почав паралельно підтримувати інтимні стосунки з іншою жінкою, від якої у нього є син ОСОБА_4 і вона знову чекає дитину від нього, яку вона повинна народжувати у грудні 2013 року, після чого вони планують зареєструвати шлюб. За час їх спільного проживання з відповідачем однією сім`єю без шлюбу з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року ними за спільні кошти та для спільного використання на ім`я відповідача було придбано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0600 га за 48258,00 грн., і квартиру за 149670,00 грн. Проте, відповідач відчужив вказане майно своєму батьку, який помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року позов  ОСОБА_2  задоволено. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу з 01.12.2011 року по 02.12.2013 року. Стягнуто на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_3 компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, набутого ними за час проживання однією сім`єю без шлюбу у період з 01.12.2011 по 02.12.2013, а саме: земельної ділянки, площею 0,0600 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0434  з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 98964,00 грн., а також судові витрати.
 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 .. Вказує, що з 09 травня 2007 року вона та відповідач ОСОБА_3 почали проживати разом однією сім`єю, а 28 лютого 2014 року уклали шлюб. З 09.05.2007 року вона, ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_1 ) і ОСОБА_3 почали проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство, а 28.02.2014 року воним зареєстрували шлюб. Під час проживання без реєстрації шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 . Отже,  сторони у справі не могли проживати разом у період з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року, оскільки відповідач у вказаний час проживав із неюразом з їх спільними дітьми.Уважає, що сторони за змовою ініціювали даний судовий спір з метою приховування майна ОСОБА_3 , який перебував у процесі розлучення із нею, а також у жовтні 2017 року нею було подано заяву до суду про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю її з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу з травня 2007 року до 28.02.2014 року - до офіційної реєстрації шлюбу справа  №369/10618/17 і про вказану справу ОСОБА_3 було достовірно відомо. Після ініціювання  нею процесу розлучення, з метою приховування спільного майна, яке було придбано ОСОБА_3 під час їх проживання однією сім`єю за спільні кошти, ОСОБА_3 подарував 04 та 09 серпня 2017 року земельну ділянку, площею 0,0600 га, кадастровий номер 3222481600:02:010:0434  з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, та квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1   своєму батьку - ОСОБА_8 , який 04.08.2017 року склав заповіт на свого сина - ОСОБА_3 ..  Зазначає, що оскаржуване рішення суду порушує її майновий інтерес щодо майна. 
 
           У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначав, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, у спірний період з 01.12.2011 року і по 02.12.2013 року він реально проживав однією сім`єю з позивачем ОСОБА_2 , а тому не міг вказати суду на інше і з огляду на це був змушений визнати вказану обставину. До подачі позову позивач ОСОБА_2 ініціювала питання щодо поділу спірного майна, але на той час воно вже було подаровано ним своєму батькові, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому розділити в натурі спільно нажите майно він та позивач не мали можливості. Він вважав, що вказане не дає підстав позивачу отримати від нього компенсацію вартості 1/2 частини спільного сумісного майна, набутого ними за час проживання однією сім`єю без шлюбу у період з 01.12.2011 по 02.12.2013, у розмірі 98 964,00 грн., оскільки його дохід значно перевищував дохід позивача, а тому, по суті, саме він утримував сім`ю, більшість витрат саме він покрив своїми доходами. З огляду на це, він просив суд відмовити позивачу у задоволенні її вимог. Рішення суду він не оскаржував з огляду на скрутне матеральне становище на той час, що не давало йому можливості сплатити судовий збір, а також з усвідомленням після прочитання повного тексту рішення, що справедливість у даному випадку має суб`активний характер, бо все-таки рішення побудовано на фактах на нормах закону. У зв`язку з цим він добровільно виконав рішення суду першої інстанції та саплатив позивачу компенсацію вартості Ѕ частини спірного майна.
 
При розгляді справи судом першої інстанції установлено, що 16 серпня 1986 року сторонизареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі ЗАГС, актовий запис №1950 (а.с.14).
 
ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилася дитина - ОСОБА_9 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 31 жовтня 2000 року (а.с.15).
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 грудня 2006 року шлюб між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3  був розірваний (а.с.14).
 
Відповідач визнав обставину, на яку посилалась позивач, і це було підтверджено додатково показами свідка, ОСОБА_10 , що з 01.12.2011 по 02.12.2013 сторони проживали однією сім`єю без шлюбу за адресою:  АДРЕСА_2 .
 
Відповідач визнав обставину, на яку посилалась позивач, що за час спільного проживання сторін однією сім`єю без шлюбу з 01.12.2011 по 02.12.2013 сторонами за спільні кошти та для спільного використання на ім`я відповідача було придбано нерухоме майно, а саме:
- на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 16.07.2012 рокуприватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. за реєстровим № 1463, земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер3222481600:02:010:0434, з цільовим призначенням - для ведення індивідуального садівництва, що розташована на території Гатненської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, за 48 258,00 грн.;
- на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 27.11.2013 рокуприватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Тріфоновою Т.А. за реєстровим № 1280, квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , за 149 670,00 грн..
 
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №№ 112726321 та 112726291 від 02.02.2018 право власності на зазначені квартиру та земельну ділянку зареєстровані за   ОСОБА_8 .
Перехід права власності на дані об`єкти нерухомого майна від відповідача до  ОСОБА_8 підтверджується також правочинами:
- договором дарування квартири, посвідченим 04.08.2017 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. за реєстровим № 2592;
- договором дарування земельної ділянки, посвідченим 09.08.2017 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Саєнко О.О. за реєстровим № 2658.
Згідно із свідоцтвом про смерть серії  НОМЕР_2  від 11.10.2017,  ОСОБА_8  помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до фінансових звітів за 2007-2013 роки, поданих ДПІ у м. Черкаси, позивач здійснювала у ці роки діяльність як фізична особа-підприємець та отримувала дохід: 2007 рік - 210 000 грн., 2008 рік - 145 000 грн., 2009 рік - 70 000 грн., 2010 рік - 65 000 грн., 2011 рік - 58 280 грн., 2012 рік - 155 800 грн., 2013 рік - 68 000 грн..
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
           Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 82 ЦПК України виходив з того, що відповідач ОСОБА_8 визнав факт проживання разом із відповідачем період з 01 грудня 2011 року по 02 грудня 2013 року, і крім цього, вказане було підтверджено показами свідка ОСОБА_10 ..
  Стягуючи грошову компенсацію, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскільки судом було встановлено факт проживання сторін однією сім`єю без шлюбу спірне майно було набуто сторонами у спільну сумісну власність за час їх спільного проживання сім`єю без шлюбу. При цьому факт отримання позивачем доходів за час проживання сторін однією сім`єю без шлюбу вказує на її участь у формуванні сімейного бюджету з відповідачем. Оскільки судом було встановлено той факт, що зазначене майно було відчужене відповідачем іншій особі, здійснити поділ в натурі даного майна неможливо, тосуд вважав за можливе в порядку поділу спільного сумісного майна сторін, стягнути з відповідача на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини цього майна у розмірі половини витрачених коштів на його придбання.
 
Заслухавши доповідь судді, пояснення   ОСОБА_1 та її представника, відповідача  та його представника, покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,  обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, дослідивши її матеріали, суд апеляційної інстанції приходить до наступного.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Отже, правом апеляційного оскарження наділена особа, яка не була залучена до участіу справі, лише в разі, якщо буде доведено, що рішенням районного судуїї права, свободи, інтереси та (або) обов`язки порушені і про них вирішено питання. 
 
Так, ОСОБА_1 , оскаржуючи рішення суду першої інстанції, ухвалене в даній справі, зазначала, що ним вирішено питання про її майнові права, посилаючись на те, що з 09 травня 2007 року вона та відповідач ОСОБА_3 почали проживати разом однією сім`єю, а 28 лютого 2014 року уклали шлюб, тобто у період з 01.12.2011 по 02.12.2013 року, позивач ОСОБА_2 не могла проживати з відповідачем. При цьому спірне майно було набуто саме нею з відповідачем під час їх проживання сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні кошти.
 
        Згідно з ч. 1, 5, 6  ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
       Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Згідно із частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
 
Відповідно до вимог статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
 
З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно  установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
 
У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».
 
Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
 
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
 
 Такі висновки викладено у постановах  Верховного Суду від 16 січня 2019 року в  справі № 466/3169/16, від 15 липня 2020  року в справі №524/10054/16.
 
 Так, на підтвердження  своїх доводів апеляційної скарги, ОСОБА_1 зазначала, що під час проживання з відповідачем однією сім`єю  без реєстрації шлюбу з 09.05.2007 року у них народились діти: ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_3 ) та ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серія НОМЕР_4 ), 28.02.2014 року ними було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , надавши також довідку № 95 від 26.01.2018 року, видану Крюківщинською сільською радою про те, що у квартирі  АДРЕСА_3 члени сім`ї: ОСОБА_3 з 24.07.2015 року; дружина ОСОБА_1 з 06.06.2014 року; син ОСОБА_6   з 06.06.2014 року; донька ОСОБА_7 з 24.07.2015 року ( а.с.86,88). Також просила допитати свідків, покази яких, на її думку, можуть спростувати, встановлений судом факт проживання сторін сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 01.12.2011 року по 02.12.2013 року.
 
  Судом апеляційної інстанції за клопотанням ОСОБА_1 та ОСОБА_3 були допитані наступні свідки: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_15 ..
 
   Надаючи пояснення у справі, ОСОБА_1 зазначила, що вона познайомилася з відповідачем у березні 2007 року і з цього часу вони почали зустрічатися, а з травня 2007 року вирішили проживати разом і три місяці орендували квартиру, проживаючи сім`єю без реєстрації шлюбу, у вересні  2007 року вони переїхали проживати у квартиру  її батьків за адресою: АДРЕСА_4 , де і проживали разом з ними до травня 2011 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_6 . У травні 2011 року вони переїхали до с. Гатне, у якому  орендували будинок по АДРЕСА_5 у подружжя ОСОБА_17 до березня 2014 року. У грудні 2013 року вона народжувала другу дитину від ОСОБА_3 , народжувати яку поїхала до м. Черкаси і в цей період відповідач придбав спірну квартиру. Влітку 2015 року вони переїхали проживати у будинок, який разом будували на спірній земельній ділянці, а спірну квартиру здавали. З кінця квітня 2017 року вона покинула відповідача з причин сімейного насилля та переїхала до м. Черкаси проживати у квартиру батьків.
 
   Так, свідки  ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , які є сусідами ОСОБА_1 за адресою її проживання у АДРЕСА_4 , надали покази про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали у вказаній квартирі з 2007 року як родина - чоловік та дружина до 2011 року, свідок ОСОБА_16 , яка є троюрідною сестрою ОСОБА_1 надала покази, що з 2007 року по 2017 рік  ОСОБА_1 та ОСОБА_18 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина, свідок ОСОБА_12 , яка є завідуючою дитячого садка у с. Гатне Київської області показала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_18 у серпні 2011 року вирішували питання щодо влаштування їх сина, ОСОБА_4 , до дитячого садка, який його і відвідував з вказаного часу до весни 2013 року, майже весь час вони вдвох приводили сина до дитячого садка та забирали його, сприймала їх вона як чоловіка та дружину.
 
   Свідок ОСОБА_9 показала, що проживала у  бабусі в м. Черкасах, але приїжджала до своєї мами - ОСОБА_2 та батька ОСОБА_3 у квартиру до м. Києва, де вони  проживали  у період з грудня 2011 року і по грудень 2013 року.
 
   Свідок ОСОБА_15 показав, що здавав в оренду свій будинок у с. Гатне, у якому проживала ОСОБА_1 з хлопчиком. Розраховувався за оренду будинку ОСОБА_3 .. Разом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 він не бачив.
 
   Свідоку ОСОБА_11 надала покази, що продавала ОСОБА_3 земельну ділянку.
 
  Верховний Суд України в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснив, що при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
 
    Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
 
  Оцінюючи надані ОСОБА_1 докази у їх сукупності на предмет того, що у спірний період саме вона проживала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах,  суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що є  правові підстави вважати, що з травня 2007 року і по квітень 2017 року, зокрема і у заявлений позивачем ОСОБА_2 період з 01.12.2011 року до 02.12.2013 року, у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_3 перебував саме з ОСОБА_1 , з якою у нього склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, унаслідок чого оскаржуваним рішенням дійсно порушуються її права.
 
При цьому покази свідків зі сторони відповідача: ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , висновків суду не спростовують, їх покази носять загальний характер та не є повідомленням про обставини, які мають значення для даної справи, а свідок ОСОБА_9 є донькою відповідача, тобто заінтересованою особою. При цьому її покази про те, що у спірний період її батьки проживали як сім`я спростовуються вищевказаними доказами.
 
Будь-яких інших доказів на спростування тверджень ОСОБА_1 відповідачем не надано.
 
Частиною шостою статті 263 ЦПК України  передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
 
Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
 
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову.
 
        Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17.
 
        Розглянувши дану справу та поклавши в основу рішення суду про встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 однією сім`єю без шлюбу з 01.12.2011 року по 02.12.2013 року визнання цієї обставини ОСОБА_3 , суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таке визнання порушує права інших осіб, зокрема ОСОБА_1 , хоча в позові було зазначено про те, що у відповідача у спірний період була народжена дитина, яка є вже другою від однієї і тієї ж жінки, з якою він планував зареєструвати шлюб. А отже суд першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України, зобов`язаний був залучити до участі у справі ОСОБА_1 у якості третьої особи.
 
 Отже визнання вказаної обставини відповідачем та показів свідка ОСОБА_10 , який є племінником відповідача, а отже заінтересованою особою, було недостатньо для задоволення позову, оскільки будь-яких інших доказів того, що у період з 01.12.2011 року до 02.12.2013 року, у  ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , склалися усталені відносини, що притаманні подружжю і вони мали взаємні права та обов`язки відносно один одного, матеріали справи не містили, навпаки навіть з позовної заяви вочевидь вбачалось, що ОСОБА_3 у спірний період мав стосунки з іншою жінкою - ОСОБА_1 ..
 
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , оскільки останньою належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження, заявлених нею обставин не надано, а при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначені  позивачем обставини, які визнані відповідачем, спростовано. 
 
При цьому наявність тієї обставини, що у період придбання спірного майна відповідач проживав у шлюбних відносинах з ОСОБА_1 , а не з позивачем, виключає набуття ними у власність спільного супісного майна, за підстав вказаних ОСОБА_2 ..
 
Заява про застосування строку позовної давності, заявлена ОСОБА_1 розгляду судом не підлягає, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення, проте ОСОБА_1 не є стороною у справі.
  
         Крім того, згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.11 постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 №14, в позові має бути відмовлено, якщо стороною у спорі до ухвалення рішення заявлено про застосування позовної давності, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.
 
         Позов ОСОБА_2 не доведено, що є самостійною підставою для відмови в позові.
 
На підставі викладеного, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задовленні позову ОСОБА_2 , розподіливши судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на користь позивача судові витрати, що складають сплачений останньою судовий збір за подачу апеляційної скарги в загальному розмірі  2541 грн. 66 коп.. 
 
        Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України,  суд апеляційної інстанції,-  
 
                                                           п о с т а н о в и в :
 
            Апеляційну скаргу   ОСОБА_1 задовольнити.
 
            Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 лютого 2018 року скасувати та постановити нове рішення.
 
             Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу та стягнення компенсації вартості частки у спільному сумісному майні залишити без задоволення.
 
    Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 541 грн. 66 коп..
 
    Стягувач: ОСОБА_1  - місце проживання: АДРЕСА_6 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_6 .
 
    Боржник: ОСОБА_2 - місце проживання: АДРЕСА_7 ,  реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_7 .
 
    Постанова набирає законної сили з дня  її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів.

      Головуючий:                                                                  А.О. Чобіток            
 
                  Судді:                                                                              О.В. Немировська
 
                                                                                                            Т.І.  Ящук