УХВАЛА

21 жовтня 2020 року 
Київ
справа №820/2056/16
адміністративне провадження №Зв/9901/90/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
Головуючого - Кашпур О.В.,
Суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А.,
розглянув у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року в справі №820/2056/16
за позовом ОСОБА_1 до Апеляційного суду Харківської області, за участю третіх осіб - Державної судової адміністрації України, Державної казначейської служби України - про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
І. Короткий зміст позовних вимог 
1.          У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати неправомірною відмову у розрахунку та виплаті вихідної допомоги при виході у відставку, а право - порушеним;  
- зобов`язати Апеляційний суд Харківської області нарахувати та виплатити вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій і мотиви їх ухвалення 
2.          Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня  2016 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року, позов задоволено: зобов`язано Апеляційний суд Харківської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат, нарахованих за останньою посадою до 1 квітня 2014 у відповідності до частини першої статті 136 Закону України від 7 липня 2010 №2453 - VI "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції чинній до 1.04.2014).
3.          Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що право на відставку позивач набув до набрання чинності Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання України» від 27.03.2014 №1166-VІІ (далі - Закон №1166-VІІ), яким було виключено статтю 136 із Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI (далі - Закон №2453-VI), тому позивач має право на отримання вихідної допомоги у зв`язку із виходом у відставку відповідно до статті 136 вказаного Закону.
4.          Постановою Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року касаційну скаргу Державної судової адміністрації України задоволено; постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року та ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року скасовано; прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
5.          Суд касаційної інстанції виходив з того, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади судді (16.07.2015). Законом №1166-VІІ, який набрав чинності 01.04.2014, було внесено зміни до Закону №2453-VI, а саме виключено статтю 136 цього Закону, в якій зазначалось, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. З огляду на це підстави для виплати вихідної допомоги позивачці відсутні. 
ІІІ. Провадження за виключними обставинами 
6.          18 травня 2020 року на адресу Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року в справі №820/2056/16 з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
7.          На обґрунтування заяви позивачка посилається як на виключну обставину на рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), вимагає скасувати постанову Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року в справі №820/2056/16 і ухвалити нове рішення, яким залишити без задоволення касаційну скаргу Державної судової адміністрації України, а постанову Харківського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2016 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 02 червня 2016 року залишити без змін. Позивачка зазначає, що Конституційний Суд України у вказаному рішенні дійшов, зокрема, висновку, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII суперечать частині першій статті 8 Конституції України з огляду на його невідповідність принципові верховенства права у частині, що стосується легітимних очікувань особи.
8.          За наслідками автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву про перегляд судового рішення передано на розгляд колегії суддів: судді-доповідачу Кашпур  О.В., суддям Радишевській  О.Р., Уханенку С.А.
9.          20 травня 2020 року ухвалою Верховного Суду відкрито провадження за такою заявою.
10.          У зв`язку із неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, повідомлених про дату, час і місце судового засідання належним чином, суд касаційної інстанції відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 КАС України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними в ній матеріалами.
IV. Позиція інших учасників справи
11.          Державна судова адміністрація України надала до суду відзив на заяву про перегляд у зв`язку з виключними обставинами, в якому просить заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року - без змін.
V.  Джерела права й акти їхнього застосування  
12.          Згідно з частиною першою статті 147 Конституції України Конституційний Суд України вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених цією Конституцією випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до цієї Конституції.
13.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України від 13.07.2017 №2136-VIII «Про Конституційний Суд України» (далі - Закон №2136-VIII) до повноважень Суду належить, зокрема вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим; вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України (їх окремих положень) за конституційною скаргою особи, яка вважає, що застосований в остаточному судовому рішенні в її справі закон України суперечить Конституції України.
Згідно зі статтею 89 Закону №2136-VIII рішення Конституційного Суду України не передбачає встановлення будь-яких обставин, однак передбачає зазначення мотивів прийнятого рішення із зазначенням положень Конституції України, відповідно до яких Конституційний Суд України обґрунтовує своє рішення, та акта (його окремих положень), що його Конституційний Суд України визнав конституційним чи неконституційним.
14.          Статтею 91 Закону №2136-VIII передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
15.          Згідно з частиною першою статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
Частиною шостою статті 361 КАС України передбачено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
16.          Згідно з частиною першою статті 136 Закону №2453-VI (у редакції, чинній до 01 квітня 2014 року) судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Стаття 136 Закону №2453-VI була виключена відповідно до положень підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII.
VІ. Позиція Верховного Суду 
17.          Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої позивачкою заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, Суд виходить з такого.
18.          Рішенням Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, яким виключено статтю 136 Закону №2453-VI.
19.          Частиною другою статті 152 Конституції України встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.
20.          Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп в справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга статті 152 Конституції України закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їхні окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
21.          У Рішенні від 30 вересня 2010 року №20-рп/2010 в справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України (конституційності) Закону України від 08.12.2004 №2222-IV «Про внесення змін до Конституції України» (справа про додержання процедури внесення змін до Конституції України) Конституційний Суд України вказав, що незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їхнього виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їхню неконституційність.
22.          Таким чином, зі змістом статті 152 Конституції України випливає, що Рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
23.          У пункті 2 резолютивної частини Рішення від 15 квітня 2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), Конституційний Суд України вирішив, що положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
24.          Отже, дія підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ Закону №1166-VII втратила чинність з 15.04.2020.
25.          За таких обставин рішення Конституційного Суду України від 15 квітня                       2020 року №2-р(ІІ)/2020 в справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19) на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у цій справі виникли до прийняття такого рішення, а останнє не містить положень, які б поширювали свою дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
26.          Аналогічної позиції щодо оцінки, як виключної обставини, Рішень Конституційного Суду України дотримується Верховний Суд, зокрема у постановах від 23 січня 2019 року в справі №820/2462/17, від 25 липня 2019 року в справі №804/3790/17, від 23 грудня 2019 року в справі №814/1274/17.
27.          Суд також указує, що зі змісту пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України випливає, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи може бути підставою для перегляду рішення за виключними обставинами тільки, якщо рішення суду ще не виконане.
28.          Проте у випадку, що є предметом дослідження, рішення не може вважатись невиконаним, у контексті приписів пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України, оскільки рішення, що набрало законної сили, яким у задоволенні позову відмовлено, не передбачає примусового виконання.
29.          Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від                      17 грудня 2019 року в справі №808/2492/18.
30.          За таких обставин і законодавчого регулювання Суд не вбачає підстав для скасування постанови Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року у справі №820/2056/16.
Керуючись статтями 250, 361-369 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Вищого адміністративного суду України від              04 жовтня 2016 року в справі №820/2056/16.
Постанову Вищого адміністративного суду України від 04 жовтня 2016 року в справі №820/2056/16 залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується. 
Головуючий:                                                                      О.В.  Кашпур 
Судді:                                                                                          О.Р.  Радишевська
С.А.  Уханенко