П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/460/20	
Головуючий в 1 інстанції: Бутенко А.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого   судді - Вербицької Н.В.,
                                           суддів - Джабурії О.В.,
                                              - Кравченка К.В.,
          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛІМО СОФТ" до Одеської митниці ДФС про визнання протиправним рішення про коригування митної вартості та картки відмови,-
                                                  В С Т А Н О В И Л А :

           22 січня 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "Лімо софт" звернулось до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило  визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 500000/2019/000546/2 від 20.12.2019 року та картку відмови № UA 500020/2019/00274 від 20.12.2019 року.          
В обґрунтування позовних вимог ТОВ "Лімо софт" зазначило, що митниця протиправно, незважаючи на наявність усіх документів передбачених ст.53 МК України, прийняла рішення про коригування митної вартості. Товариство зазначило, що обставини, на які вказує відповідач в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості жодним чином не спростовують митної вартості, яка зазначена позивачем у поданій митній декларації і не є підставою для здійснення коригування митної вартості.
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи у зв`язку із тим, що подані позивачем документи містять розбіжності, а саме: у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойси, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюванні товари, то неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів. Відповідно до наданого ТОВ "Лімо софт" інвойсу поставка товарів здійснюється на умовах CFR Одеса, тобто вартість страхування не включена у вартість товару, викликало сумніви у достовірності наданих для підтвердження митної вартості товарів документів, що виключало можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов частини 1 статті 54 Митного кодексу України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року адміністративний позов ТОВ "Лімо Софт" задоволено. Визнано протиправним та скасовано  рішення Одеської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 500000/2019/000546/2 від 20.12.2019 року.
Визнано протиправним та скасовано картку відмови Одеської митниці Держмитслужби № UA 500020/2019/00274 від 20.12.2019 року.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що подані позивачем документи містять розбіжності, в саме: у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь - яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості позивачем. 
Відповідно п.3 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
          Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.
           15 грудня 2019 року з метою проведення митного оформлення товару (взуття: туфлі жіночі на підошві та з верхом з полімерного матеріалу, 23 368 пар, вага брутто 13 490 кг, вага нетто 9252,35 кг) ТОВ "Лімо-Софт" до Одеської митниці подано електронну митну декларацію № UA500020/2019/200901 (а.с. 8-9).
          Для підтвердження митної вартості товарів позивачем надані документи: звіт про зважування від 15.12.2019 року, рахунок (інвойс) від 06.11.2019 року № UA-834-06/11-19, пакувальний лист від 06.11.2019 року б/н, коносамент від 13.10.2019 року № ZIMUSHH30220734, контракт від 02.09.2019 року № 0210/2019 та інші документи. (а.с. 10-15)
           16 грудня 2019 року від інспектора митного посту «Одеса» надійшло повідомлення про надання додаткових документів, оскільки:
          у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутня будь-яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів;
          відповідно п. 7.2 зовнішньоекономічний договір (контракт) від 02.10.2019 № 0210/2019 зазначено, що здійснюється з відстроченням платежу на 90 днів з моменту перетину товаром митного кордону України, але у рахунок-фактурі (інвойс) від 06.11.2019 № UA-834-06/11-19 оплата здійснюється на інших умовах та запропоновано надати додаткові документи (а.с.47).
           17 грудня 2019 року позивачем направлено до митного органа лист від 17.12.2019 року           № 17/12-002, до якого додано прайс-лист від 06.11.2019 та повідомлено про неможливість подання інших документів.
          Згідно аналізу баз даних ЄАІС відповідачем встановлено, що рівень митної вартості оформлених товарів у максимально наближений до митного оформлення час та об`єм партії товару, є більшим ніж заявлено декларантом (2,7755 дол.США/пара) та становить по товару № 1 - 3,53 дол. США/пара (МД від 14.12.2019 № UA50030/2019/200432), у зв`язку з чим митну вартість товару № 1 скориговано до рівня 3,53 дол. США/пара.
           20 грудня 2019 року відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UА500000/2019/00274 та рішення про коригування митної вартості № UА500000/2019/000546/2  (а.с.18-19).
          ТОВ "Лімо-Софт" подана нова електронна митна декларації №UА500020/2019/201635, заповнена з урахуванням вимог рішення про коригування митної вартості товарів із сплатою митних платежів за скорегованою ціною та товар випущений у вільних обіг (а.с.20).
          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надані до розмитнення товару повний пакет документів, які підтверджують числові значення складових митної вартості товарів щодо ціни, яка фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
          Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.1  ст.51 МК  України - митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього  Кодексу.
Частиною 1  ст.52 МК  України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому      розділом VIII цього Кодексу  та цією главою.
Згідно з ч.6 ст.54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів та зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У оскаржуваному рішенні митний орган зазначив, що у наданих до митного оформлення документах відсутня будь - яка інформація щодо включення/не включення даних складових митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самих товарів.
Разом з тим, митним органом не враховано, що поставка партії товару на виконання умов контракту від 02.10.2019 року № 02/10/2019 здійснювалась на умовах поставки  CFR - Одесса (вартість і фрахт) «Інкотермс 2010». Тобто, BAODING YICHENG SHOES COMPANY взяло на себе зобов`язання сплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення.
При цьому, поставка товару на умовах CFR передбачає, що у фактурну вартість товару вже включені витрати, які впливають на митну вартість товару, та безпосередньо перевезення товару до порту призначення (фрахт).
З інвойсу № UA-UA-4-06/11-19 вбачається, що партія товару, яка підлягає поставці, складається з товарів встановленої кількості в асортименті, загальною вартістю 35 052,00 доларів США, що відповідає митної вартості, заявленої ТОВ "Лімо-софт" в митній декларації.
Судова колегія також враховує, що умови поставки CFR не передбачають обов`язку страхування товару від ризику загибелі або пошкодження під час перевезення, постачальником не здійснювалось морське страхування від ризику знищення або пошкодження під час перевезення.
          За таких обставин, у відповідача були відсутні обставини вимагати у ТОВ "Лімо софт" даних щодо включення/не включення складових митної вартості до ціни.          
          Щодо висновків митного органу, що відповідно до п.7.2 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 02.10.2019 року № 0210/2019 здійснюється відстрочення платежу на 90 днів з моменту перетину товаром митного кордону України, але у рахунку фактурі (інвойсі) від 06.11.2019 року № UA-834-06/11-19 оплата здійснюється на інших умовах, судова колегія вважає помилковими, оскільки в інвойсі також зазначено, що оплата за товар здійснюється впродовж 90 днів з моменту отримання і проходження митних формальностей покупцем (а.с.10).
          Стосовно доводів відповідача про те, що причиною для витребування митним органом додаткових документів від декларанта стало спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками, колегія суддів зазначає наступне.
          Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар. Сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались цією ж чи іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованій системі аналізу та управління ризиками.
Крім того, відповідно до пунктів 2, 4 частини другої     статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
          Між тим, як вбачається з рішення про коригування митної вартості товарів від UA 500000/2019/000546/2 від 20.12.2019 року, у ньому зазначені лише номер, дата митної   декларації та ціна, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, та вартість за одиницю товару, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
          Отже, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номеру та дати однієї митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
          Разом з тим, з копії митної декларації, на яку послався відповідач в рішенні про коригування митної вартості вбачається, що товари за тією митною декларацією та товари, які ввозив позивач, мають різних виробників та різний код товару (а.с.8, 45).
          Судова колегія також звертає увагу на тому, що за наявності інформації щодо митного оформлення аналогічного, на думку відповідача, товару митний орган не застосував метод - за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, а необґрунтовано обрав саме резервний метод. При цьому формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватись як заниження позивачем митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару та не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
          Крім того, відповідно до положень Митного кодексу України, застосування Генеральної угоди з тарифів і торгівлі, можливе лише у разу, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів,зазначених у ст.ст.58-63 цього кодексу, а отже з урахуванням встановлених обставин справи, відповідач помилково послався цю угоду в оскаржуваному рішенні.
          Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, так як усі необхідні документи на підтвердження заявленої митної вартості товарів надано. Зазначене, в свою чергу, свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність прийнятого митницею рішення про коригування митної вартості товарів.
Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін. 
Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
          Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, судова колегія –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

          Головуючий                                                                      Н.В.Вербицька  
          
           Суддя                                                                                О.В.Джабурія

           Суддя                                                                                К.В.Кравченко