ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року           справа №200/2914/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Компанієць І.Д., Геращенка І.В.,  секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі представника позивача Топчийова Є.В., представника відповідача Пономарьова А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року (повне судове рішення складено 28 липня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/2914/20-а (суддя в І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,         
                                          
                                                          УСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі - ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган) про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 серпня 2019 року № 0009841304 на суму 13 392,26 грн., № 0009831304 на суму 170 грн., № 0009821304 на суму 160 707,16 грн.
В обґрунтування вимог зазначено, що позивач не була повідомлена належним чином про проведення документальної невиїзної перевірки, за результатами якої прийняті спірні податкові повідомлення-рішення. Крім того, відповідач не правильно розрахував суму заборгованості за тілом кредиту, що підтверджується обставинами, встановленими рішенням місцевого суду про стягнення заборгованості за кредитним договором. З наведених підстав, позивач просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року позовні вимоги задоволені.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд не дослідив надані відповідачем докази правомірності спірних податкових повідомлень-рішень та не оцінив їх достатність, належність, допустимість і достовірність, що призвело до неправильного вирішення спору. Апелянт наголошує, що ОСОБА_1 у 2016 році отриманий дохід у сумі 714 943,03 грн., як додаткове благо, який підлягає оподаткуванню податком на доходи фізичних осіб та військовим збором, а фактичний розмір донарахованих штрафних санкцій відповідає вимогам п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, Наказом ГУ ДПС у Донецькій області № 854 від 10 травня 2019 року призначено документальну позапланову невиїзну перевірку фізичної особи ОСОБА_1 .. 
Наказ та повідомлення від 10 травня 2019 року № 222/10/05-99-13-04 про проведення перевірки направлено на зареєстровану адресу позивача у АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення, яке повернуто з відміткою за закінченням строку зберігання (а.с.85). 
Вказані обставини спростовують доводи позивача про проведення перевірки без належного повідомлення.  
На підставі наказу від 10 травня 2019 року № 854 посадовими особами ГУ ДПС у Донецькій  області проведено документальну позапланову невиїзну перевірку з питань достовірності, повноти нарахування та своєчасності сплати до бюджету податків, зборів і платежів ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року. 
За результатами перевірки складено акт від 24 червня 2019 року № 645/05-99-13-04-17/ НОМЕР_1 , в якому відображено порушення платником податків вимог пункту 179.1 статті 179 ПК України щодо неподання декларації про отримані доходи та майновий стан за 2016 рік та вимог абзацу "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України щодо невключення до бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб доходу у вигляді додаткового блага - суми боргу платника податку, анульованого (прощеного) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності.
На підставі зазначених висновків Акта перевірки контролюючим органом  від 19 серпня 2019 року сформовано податкові повідомлення-рішення:
- № 0009821304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатми річного декларування на 160 707,16 грн. (у т.ч., за основним платежем - 128 565,73 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 32 141,43 грн.); 
- № 0009841304, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатми річного декларування на 13 092,26 грн. (у т.ч., за основним платежем - 10 713,81 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 2 678,45 грн.);
- № 0009831304, яким до позивача застосовані штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 170 грн. 
Судами встановлено, що 11 жовтня 2007 року між позивачем (Позичальник) та акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» (Банк) укладено кредитний договір № 0403/1007/71-019, за умовами якого Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредитні кошти в іноземній валюті, долар США (USD), в сумі 70 000,00 дол. США, а Позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати і повернути Банку кредитні кошти та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.
В забезпечення виконання зобов`язань за договором № 0403/1007/71-019 від 11 жовтня 2007 року між позивачем та акціонерним товариством «ТАС-Комерцбанк» укладено іпотечний договір № 0403/1007/71-019-Z-1 від 11 жовтня 2007 року, предметом якого є квартира АДРЕСА_2 .
Як встановлено рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року у справі № 219/4375/2013-ц, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 0403/1007/71-019 від 11 жовтня 2007 року станом на 30 квітня 2013 року становить 652 628,74 грн. (тіло кредиту та відсотки). 
25 лютого 2016 року між ТОВ «Вердикт Фінанс», який є правонаступником акціонерного товариства «ТАС-Комерцбанк», та ОСОБА_1 укладено угоду про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання.
За умовами угоди від 25 лютого 2016 року ОСОБА_1 визнає, що її прострочена заборгованість станом на 30 квітня 2013 року складала 714 943,03 грн., що визначена рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 28 серпня 2013 року у справі № 219/4375/2013-ц. Сторони погодилася, що у строк до 29 лютого 2016 року ОСОБА_1 добровільно сплачує грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн. та за умови такої сплати стягувавач не буде мати жодних претензій до боржника з приводу заборгованості в сумі 714 943,03 грн. 
Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень є доводи податкового органу про отримання позивачем у 2016 році доходу у вигляді додаткового блага, а саме: прощеної (анульованої) кредитором суми боргу за кредитним договором № 0403/1007/71-019 від 11 жовтня 2007 року в розмірі 714 943,03 грн. та, як наслідок, наявність у ОСОБА_1 обов`язку самостійно сплатити податок з такого доходу та відобразити його у податковій декларації про отримані доходи та майновий стан за 2016 рік.
Мотивуючи наведені твердження, відповідач посилався на те, що ТОВ «Вердикт Фінанс» включило суму анульованого (прощеного) боргу ОСОБА_1 , що складається з заборгованості за тілом кредиту (основна сума боргу), до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку (звіт 1ДФ) за підсумками 2016 року (ознака доходу 126), що підтверджено листом ТОВ «Вердикт Фінанс» від 6 жовтня 2018 року № 61-11/18. 
Встановивши такі обставини, місцевий суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи своє рішення таким.
Визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин, натомість податковим органом здійснено донарахування податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2016 рік, а також розрахунок штрафних санкцій, виходячи із суми - 714 943,03 грн. без визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції). Також суд зазначив, що згідно документів, які були використані під час перевірки та наданих доказів до суду не можливо визначити природу боргу позивача.
З такими висновками не погоджується колегія суддів та, надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, виходить з такого.
Статтею 67 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
ПК України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 605 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.
Відповідно до підпункту "д" підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо у вигляді, зокрема, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не пов`язаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 25 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобов`язаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
Аналіз наведеної законодавчої норми дає підстави для висновку про те, що додаткове благо визначається як дохід у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Грошова сума, яка надана в кредит, підлягає поверненню, тому сама собою ця сума не збільшує дохід платника податку. Водночас, у разі коли відпадуть встановлені законом та/або договором підстави для витребування кредитором у боржника грошової суми, наданої на умовах повернення, у платника податку-боржника виникає приріст фінансових показників за рахунок суми, взятої в борг.
Таким чином, сума кредиту, прощена (анульована) банком, збільшує дохід платника податку і включається до його оподатковуваного доходу. Разом із тим, проценти, які нараховані банком за умовами договору за користування кредитом, не є доходом, який призводить до приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку. Відповідно, у разі прощення (анулювання) процентів, нарахованих за користування кредитом, відсутні підстави вважати їх додатковим благом платника податку.
Отже, законодавець під додатковим благом розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти, штрафи тощо.
А тому визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 821/3224/15-а.
Законом України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.
Фізичні особи - за результатами звітного податкового року самостійно розраховують військовий збір в розмірі 1,5 відсотків чистого оподатковуваного доходу, відображають в річній податковій декларації та сплачують в терміни, передбачені для сплати податку на доходи фізичних осіб за відповідний період. Першим звітним податковим періодом для нарахування військового збору з доходів фізичних осіб - підприємців є 2015 рік.
Отже, отримання фізичною особою доходу, зокрема у вигляді вказаного додаткового блага, є підставою для сплати військового збору з такої суми.
Згідно із п.179.1 ст.179 ПК України платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу.
Пунктом 179.2 вказаної статті ПК України відповідно до цього розділу обов`язок платника податку щодо подання податкової декларації вважається виконаним і податкова декларація не подається, якщо такий платник податку отримував доходи: від податкових агентів, які згідно з цим розділом не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу; виключно від податкових агентів незалежно від виду та розміру нарахованого (виплаченого, наданого) доходу, крім випадків, прямо передбачених цим розділом; від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу; у вигляді об`єктів спадщини, які відповідно до цього розділу оподатковуються за нульовою ставкою податку та/або з яких сплачено податок відповідно до пункту 174.3 статті 174 цього Кодексу.
Разом з цим, відповідно до п. 179.4 ст.179 ПК України платники податку звільняються від обов`язку подання податкової декларації в таких випадках: а) незалежно від виду та суми отриманих доходів платниками податку, які: є малолітніми/неповнолітніми або недієздатними особами і при цьому перебувають на повному утриманні інших осіб (у тому числі батьків) та/або держави станом на кінець звітного податкового року; перебувають під арештом або є затриманими чи засудженими до позбавлення волі, перебувають у полоні або ув`язненні на території інших держав станом на кінець граничного строку подання декларації; перебувають у розшуку станом на кінець звітного податкового року; перебувають на строковій військовій службі станом на кінець звітного податкового року; б) в інших випадках, визначених цим розділом.
Разом з тим, боржник, який отримав додаткове благо у вигляді прощення (анулювання) основної суми боргу за кредитом та який був належним чином повідомлений про прощення (анулювання) такого боргу, зобов`язаний відобразити анульовану суму боргу у складі оподатковуваного доходу з обчисленням та перерахуванням до бюджету відповідної суми податку. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу такий кредитор зобов`язаний виконати всі обов`язки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд під час розгляду подібної справи, зокрема, в постанові від 10 травня 2018 року у справі № 802/142/17-а.
Правила частини 4 статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Так, як вбачається з листа ТОВ «Вердикт Фінанс» від 06.10.2018 № 61-11/18 ТОВ «Вердикт Фінанс» підтверджено нарахування доходу ОСОБА_1 у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом у сумі 714 943,03 грн., нараховано дохід у вигляді анулювання (прощення) заборгованості за кредитом. Зазначене прощення здійснювалося шляхом укладання Угоди про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання від 25.02.2016.
В п.11 наведеної Угоди боржника повідомлено, що відповідно до норм ПК України, анульований борг є доходом ОСОБА_1 і підлягає оподаткуванню, а суму податку остання зобов`язання сплатити самостійно та відобразити дохід у річній податковій декларації.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що шляхом підписання Угоди про визначення розміру зобов`язання та порядок його виконання від 25.02.2016 (на якій міститься особистий підпис ОСОБА_1 ), ТОВ «Вердикт Фінанс» належним чином повідомив клієнта ( ОСОБА_1 ) про факт прощення (анулювання) боргу, необхідність сплати клієнтом в самостійному порядку податків і зборів із такої суми прощеного боргу та відображення суми прощеного боргу у річній декларації.
Отже, враховуючи те, що ОСОБА_1 була завчасно та належним чином повідомлена про необхідність сплати в самостійному порядку податкових зобов`язань, військового збору із суми прощеного банком боргу та відображення такої суми прощеного боргу у річній декларації, що, однак, не було вчинено позивачем, в порушення вимог чинного законодавства, а відтак колегія суддів дійшла висновку, що у податкового органу були наявні підстави для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Проте, як вже було зазначено судом в цьому рішенні, під додатковим благом законодавець розуміє тільки основну суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, і не включає в цю суму боргу (кредиту) нараховані проценти, штрафи тощо, а тому визначення природи боргу (основна частина, проценти, штрафні санкції), прощеного банком, є однією із визначальних обставин, які підлягають з`ясуванню для встановлення дійсного податкового обов`язку платника в межах розглядуваних правовідносин.
Позаяк, податковий орган за результатами перевірки дійшов висновку, що у 2016 році позивач отримала дохід у вигляді додаткового блага у вигляді прощеної (анульованої) кредитором суми боргу за кредитним договором № 0403/1007/71-019 від 11 жовтня 2007 року в розмірі 714 943,03 грн., та донарахував суми податкових зобов`язань, штрафних санкцій саме з цієї суми, вирахувавши 50% однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового періоду.
Натомість, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 , яка була спрямована до Артемівського міськрайонного суду у справі за позовом ТОВ «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_1 про звернення стягнення та визнання права власності на предмет іпотеки (а.с.116), з якої вбачається, що загальна сума (тіло кредиту) заборгованості складає 502 840,32 грн.
Зі змісту витягу з договору факторінгу № 11 від 02 лютого 2012 року (а.с.119) сума кредиту по кредитному договору складає 353 500, 00 грн., а заборгованість по тілу кредиту станом на 02.02.2012 - 502 840,32 грн.
Оскільки місцевим судом такі докази залишені поза увагою, колегія суддів вбачає підстави для часткового задоволення позовних вимог та наводить розрахунок донарахованих грошових зобов`язань та штрафних санкцій, виходячи з основної суму боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням в розмірі 502 151,32 грн. (502 840,32 грн. - 689,00 грн. (50% від 1378,00 грн. - мінімальна заробітна плата за 2016 рік)).
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0009821304 від 19 серпня 2019 року.
Так, 502 151,32 грн. (дохід отриманий у вигляді додаткового блага) * 18% (ставка податку відповідно до п. 167.1 ст. 167 ПК України) = 90 387,24 (сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями), 22 596,81 грн. (штрафна санкція відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, 90 387,24 грн. * 25%).
Загальна сума - 112 984,05 грн. 
Отже, податкове повідомлення-рішення № 0009821304 від 19 серпня 2019 року на суму 160 707,16 грн. підлягає скасуванню на загальну суму 47 723,11 грн., в тому числі, суму донарахованого зобов`язання - 38 178,49 грн. (128 565,73 - 90 387,24), штрафу - 9544,62 грн. (32 141,43 - 22 596,81).
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0009841304 від 19 серпня 2019 року.
Так, 502 151,32 грн. (дохід отриманий у вигляді додаткового блага) * 1,5% (ставка військового збору відповідно до підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України) = 7532,27 грн. (сума грошового зобов`язання за податковими зобов`язаннями), 1883,07 грн. (штрафна санкція відповідно до п. 123.1 ст. 123 ПК України, 7532,26 грн. * 25%).
Загальна сума - 9415,34 грн.
Отже податкове повідомлення-рішення № 0009841304 від 19 серпня 2019 року на суму 13 392,26 грн. підлягає скасуванню на загальну суму 3976,92 грн. (13 392,26 - 9415,34),  в тому числі, суму донарахованого зобов`язання - 3181,54 грн. (10713,81 - 7532,27), штрафу - 795,38 грн. (2678,45 - 1883,07).
Таким чином, з урахуванням встановлених обставин і зібраних доказів, наявних в матеріалах справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 19 серпня 2019 року № 0009821304 на загальну суму 47 723,11 грн., а № 0009841304 - на загальну суму 3976,92 грн.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню.
Відповідно до положень ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
За приписами ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Позивачем оскаржені податкові повідомлення-рішення на загальну суму 174 269,42 грн., апеляційним судом задоволені позовні вимоги на загальну суму 51 700,03 грн. Позивачем сплачено судовий збір на загальну суму 1742,60 грн. (840,80+901,80, а.с. 23,30).
Відтак, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції присуджує позивачу часткове відшкодування судових витрат зі сплати судового збору в сумі 516,97 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1742,60 * 51 700,03 : 174 269,42.
Керуючись статтями  250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області - задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 року у справі № 200/2914/19-а - скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0009841304 від 19 серпня 2019 року на загальну суму 3976,92 грн., в тому числі грошового зобов`язання в сумі 3181,54 грн., штрафних санкцій в сумі 795,38 грн. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0009821304 від 19 серпня 2019 року на загальну суму 47 723,11 грн., в тому числі, суму грошового  зобов`язання - 38 178,49 грн., штрафних санкцій - 9544,62 грн. 
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (87526, Донецька область, м. Маріуполь, Італійська, 59 код ЄДРПОУ 43142826 судовий збір в розмірі 516 (п`ятсот шістнадцяти) гривень 97 коп.
Повне судове рішення - 17 листопада 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                       І. В. Сіваченко

Судді                                                                                  І. В. Геращенко

                                                                                                                                                                                                                                      І. Д. Компанієць