ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 р. 	Справа № 440/1568/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Жигилія С.П. ,  Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року, головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова, м. Полтава, по справі № 440/1568/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                      
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1  (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом Головного управління Пенсійного фонду України  в Полтавській області (далі по тексту - ГУПФУ в Полтавській області, пенсійний орган, відповідач),  в якому просить суд: 
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку та виплаті щомісячних державних пенсій (основної та додаткової) відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року; 
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії позивача по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплати та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як особі з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ групи, відповідно до вимог статей 50, 54 та 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а також здійснити виплату зазначених пенсій з урахуванням фактично виплачених сум;
- стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, має ІІ групу інвалідності та отримує пенсію, призначену відповідно до статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Звертає увагу на те, що положення Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" не містили будь-яких обмежень щодо застосування приписів статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому вважає, що з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року має право на отримання пенсії у розмірах, встановлених положеннями статей 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" у редакції чинній на момент виникнення права на отримання пенсії.  Посилаючись на ст. 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а також протиправність дій відповідача у спірних правовідносинах, вважає, що має право на виплату зазначених основної та додаткової пенсії без обмеження будь-яким строком. Враховуючи спричинення відповідачем   ОСОБА_1 душевних страждань,  необхідним вважає стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України  в Полтавській області моральної шкоди в сумі 1000,00 грн.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року у справі №440/1568/20, прийнятим в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплаті щомісячних державних пенсій (основної та додаткової) відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплати, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як особі з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ групи, відповідно до вимог статей 50, 54 та 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а також здійснити виплату зазначених пенсій з урахуванням фактично виплачених сум. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Відповідач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 року у справі 440/1568/20 в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що не порушив прав позивача, оскільки відсутні підстави для перерахунку та виплати щомісячних державних пенсій (основної та додаткової) відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Пояснив, що позивач з 22.04.2013 по 31.07.2019 року отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», тобто з 01.01.2014 по 02.08.2014 пенсія позивача була розрахована на підставі вимог вказаного Закону та про переведення на державну пенсію у відповідності до cт. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  у спірний період  позивач до пенсійного органу не звертався. Щодо додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, за період з 1 січня по 2 серпня 2014 року зазначив, що у період з 01.01.2014 по 02.08.2014 обчислення щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю проводилось у порядку та розмірі, що встановлені постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Також, вважає пропущеним шестимісячний строк на звернення до суду з даним позовом, а тому і безпідставними вимоги позивача про проведення перерахунку його пенсій (основної та додаткової) за період з 01.01.2014 по 02.08.2014 року при  зверненні у березні 2020 року .
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України  в Полтавській області підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи І категорії, перебуваючи на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області є інвалідом ІІ групи (а.с. 10).
Колегією суддів встановлено, що згідно довідки №331/02.22-10 від 08.04.2020 року ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності  відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 22.04.2013 року по 31.08.2019 року (а.с.25).
Довідкою №335/02.22-10 від 09.04.2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 отримав пенсію по інвалідності  відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 01.01.2014 року по 31.08.2014 року  у розмірі 22666,48 грн (а.с.26).
21 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою виплатити державну пенсію з 01 січня 2014 року по 02 вересня 2014 року відповідно до Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" не нижче 8 мінімальних пенсій за віком та додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, виходячи із мінімального розміру пенсії за віком, встановленого ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування (а.с. 8).
Листом № 1060-940/У-03/8-1600/20 від 05 березня 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повідомлено, що з 01.01.2012 розрахунок пенсії особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи врегульовано постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», яка на даний час залишається чинною, при цьому, Законом України “Про Державний бюджет України на 2014 рік” не було передбачено видатків на виплату пенсій у зазначених позивачем розмірах. Додатково вказано, що у період з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р. ОСОБА_1 отримував пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (а.с. 9).
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку та виплаті основної та додаткової пенсії з 01 січня 2014 по 02 серпня 2014 року у розмірах, визначених статтею 50 та частиною четвертою статті 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплаті щомісячних державних пенсій (основної та додаткової) відповідно до вимог статей 50, 54, 67 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", виходячи з кратного розміру мінімальної пенсії за віком, встановленої законом на час виплат, за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року та зобов`язання ГУПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплати, та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як особі з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ групи, відповідно до вимог статей 50, 54 та 67 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а також здійснити виплату зазначених пенсій з урахуванням фактично виплачених сум, суд першої інстанції виходив з обов`язку пенсійного органу з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року нараховувати та виплачувати позивачу державну та додаткову пенсії в розмірах, визначених статтями 50, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а не порядком обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210 від 23 листопада 2011 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині  стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 1000,00 грн, суд першої інстанції виходив з відсутності в  матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних та фізичних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між діями відповідача та  отриманням моральної шкоди.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційних скарг, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписом пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створення єдиного порядку визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення врегульовані Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28 лютого 1991 року.
Статтею 49 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" передбачено, що пенсії особам, віднесеним до категорій 1,2,3,4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після  виникнення права на державну пенсію.
Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008)  в усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути  нижчими: по другій групі інвалідності - 8 мінімальних  пенсій за віком.
Разом з цим, ОСОБА_1 є інвалідом II групи у зв`язку з виконанням військової служби по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та отримував з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року державну пенсію згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких осіб", що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками №331/02.22-10 від 08.04.2020 року та  №335/02.22-10 від 09.04.2020 року.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб", військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом  та  членам  їх  сімей, які одночасно мають право на різні державні  пенсії,  призначається одна пенсія за їх вибором.
Згідно з ч.1, ч.2 ст. 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 року № 796-ХІІ пенсії   військовослужбовцям  призначаються з їх грошового забезпечення згідно з цим Законом та іншими законодавчими  актами. Додаткова  пенсія  за  шкоду,  заподіяну  здоров`ю,  призначається 
відповідно до статті 51 цього Закону.
Військовослужбовцям пенсії по інвалідності, а членам їх сімей пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи за їх бажанням можуть призначатися на  умовах і в порядку, визначених законодавством України  для осіб, які стали інвалідами  внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при  виконанні обов`язків військової служби  (службових обов`язків) або відповідно до статті 54 цього Закону. 
Таким чином, вищезазначеними нормами встановлюється право вибору особи, яка має право на державну пенсію відповідно до різних законів, одного виду пенсійного забезпечення та отримання пенсії на підставі одного із законів. Тобто, особа має право отримувати лише один вид державної пенсії на свій вибір.
Відповідно до ст. 4 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року n 3-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України N 135/13402 15.11 2007 року, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію заявником за місцем проживання, а при необхідності - його законним представником за місцем його проживання.
В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із заявою про переведення його з 01.01.2014 року на пенсію у відповідності до ст.54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
Крім того, довідкою №331/02.22-10 від 08.04.2020 року підтверджено, що ОСОБА_1 отримував пенсію по інвалідності  відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 22.04.2013 року по 31.08.2019 року, а згідно довідки №335/02.22-10 від 09.04.2020 року ОСОБА_1 здійснено виплату пенсії по інвалідності у розмірі 22666,48 грн з 01.01.2014 року по 31.08.2014 року відповідно до вимог зазначеного Закону.
Отже, з огляду на те, що з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року ОСОБА_1 отримав пенсію по інвалідності  відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб», позивач не має права на перерахунок його пенсії відповідно до вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправними дій ГУПФУ в Полтавській області щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку та виплаті державної пенсії відповідно до вимог ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячної основної державної пенсії позивача по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком, встановленої законом на час виплати відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають, що зумовлює скасування рішення в цій частині з прийняттям постанови про відмови у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 . 
Щодо визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплаті додаткової пенсії згідно ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як особі з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ групи, відповідно до ст.50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням ч.1 ст.28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та провести відповідні виплати з урахуванням фактично виплачених сум з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з ч.1 ст. 50 Закону України Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (в редакції від 09.07.2007р. згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008р. № 10-рп/2008) особам, віднесеним до першої категорії, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірах: інвалідам другої групи - 75% мінімальної пенсії за віком.
Статтею 53 вказаного Закону передбачено, що додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю,  та  щомісячна компенсація    сім`ям  за втрату  годувальника  внаслідок Чорнобильської  катастрофи  виплачуються повністю незалежно від заробітку, пенсії чи іншого доходу. 
Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2012 рік" норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2012 рік.
Рішенням Конституційного Суду України від 25.01.2012 року визначено, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 96, пунктів 1, 2, 6 статті 116 Конституції України треба розуміти так, що повноваження Кабінету Міністрів України щодо розробки проекту закону про Державний бюджет України та забезпечення виконання відповідного закону пов`язані з його функціями, в тому числі щодо реалізації політики у сфері соціального захисту та в інших сферах. Кабінет Міністрів України регулює порядок та розміри соціальних виплат та допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України, відповідно до Конституції та законів України. Суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції‚ на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України.
Також, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2013 рік" встановлено, що у 2013 році норми і положення, зокрема, ст. 50  Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовується в порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України виходячи з наявних фінансових ресурсів Державного бюджету України та бюджету Пенсійного фонду України на 2013 рік.
Згідно зі ст. 3 Бюджетного Кодексу України бюджетний період для всіх бюджетів, що складають бюджетну систему України, становить один календарний рік, який починається 1 січня кожного року і закінчується 31 грудня того ж року.
З аналізу наведених норм вбачається, що визначення порядку та розмірів виплат зазначеним категоріям громадян у 2012, 2013 бюджетних роках делеговано Кабінету Міністрів України.
На виконання вищевказаних вимог постановою Кабінету Міністрів України № 1210 від 23.11.11 року «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» були визначені мінімальні розміри основної пенсії для інвалідів, щодо яких встановлено причинний зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Однак, Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" (в редакції, чинній до 03.08.2014 року) не було передбачено обмежень щодо застосування ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 31.07.2014 року, який набрав чинності 03.08.2014 року, доповнено Розділ "Прикінцеві положення" Закону України  "Про державний бюджет України на 2014 рік" пунктом 6-7, якими встановлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на 2014 рік.
Так, колегія суддів звертає увагу на те, що з 03.08.2014 року норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, при визначенні розміру пенсій позивачеві в період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року застосуванню підлягають ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок  Чорнобильської катастрофи", а з 03.08.2014 року вищевказана постанова Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року № 1210.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від11 грудня 2018 року у справі №709/1605/17 (адміністративне провадження №К/9901/45997/18), яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом апеляційної інстанції.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що позивач у період з 01.01.2014 року по 02.08.2014 року має право на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі, який встановлено положеннями ст. 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", а тому доводи апеляйційної скарги в цій частині є необгрунтованими.
Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно з положеннями статті 9 Конституції України та статтями 17, частиною п`ятою статті 19 Закону України від 23.02.2006  3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" (рішення від 08.11.2005) в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.
Європейський суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява  33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдізпроти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява  48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява  21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява  10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява  55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (ToscutaandOthers v. Romania), заява  36900/03, п. 37, від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах.
У рішенні від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується  з висновком суду пешої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в перерахунку та виплаті додаткової пенсії відповідно до статі 50 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року. 
Разом з цим, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, колегія суддів також зазначає про наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю у розмірі 75% мінімальної пенсії за віком, як особі з інвалідністю внаслідок Чорнобильської катастрофи ІІ групи, відповідно до ст. 50 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, а також здійснити виплату зазначених пенсій з урахуванням фактично виплачених сум.
З приводу доводів апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до ст.ст. 22, 64 Конституції України, право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд у випадку визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
У триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації права громадян на соціальний захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, крім випадків, якщо інше прямо не передбачено законом.
При застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави.
З огляду на позицію Конституційного Суду України, що міститься у рішенні від 15 жовтня 2013 року 8-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" і у рішенні від 15 жовтня 2013 року 9-рп/2013 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, а також на підставі аналізу положення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" колегія суддів дійшла до висновку, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, адміністративний позов з вимогами, пов`язаними з виплатами сум пенсії за минулий час, у тому числі сум будь-яких її складових, може бути подано без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України права і свободи людини і громадянина, гарантії їх здійснення та основні обов`язки повинні визначатися виключно законом, які приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Верховна Рада України може змінити закон лише виключно законом.
Згідно з частиною другою статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Системний аналіз даної статті дає підстави дійти до висновку, що строкового обмеження стосовно виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала у зв`язку з непроведенням перерахунку пенсії з вини відповідного суб`єкта владних повноважень, немає.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі 164/1904/14-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 6 лютого 2019 року у справі 522/2738/17, від 9 липня 2019 року у справі 676/1557/16-ц, у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24 квітня 2018 року у справі 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі 201/9987/17(2-а/201/304/2017) та від 22 листопада 2019 року у справі 1140/3136/18, а також в постанові Верховного Суду від 15.09.2020по справі 635/7878/16-а, яка враховується судом апеляційної інстанції в силу ч.5 ст.242 КАС України.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що у разі порушення органом Пенсійного фонду України законодавства про пенсійне забезпечення, застосовування передбачених законом строків звернення до суду матиме наслідком неможливість реалізувати особою передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право пенсіонера на виплату сум пенсії за минулий час без обмеження строку у визначеному законодавством розмірі, тому доводи апелянта про порушення позивачем шестимісячного строку звернення до суду колегія суддів відхиляє.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За приписами до п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України неправильне застосування норм матеріального права є підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про невірне застосованння судом першої інстанції норм матеріального права в частині задоволення позовних вимог щодо визнання протиправними дій щодо відмови позивачу в проведенні перерахунку та виплаті основної державної пенсії  відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок основної державної пенсії ОСОБА_1 по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року, як наслідок, наявність підстав для скасування судового рішення в цій частині з прийняттям нового рішення про відмову у задоволення позовних вимог.
Керуючись ч. 4 ст. 241, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 317 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - задовольнити частково.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі № 440/1568/20 - скасувати в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплаті основної державної пенсії  відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок основної державної пенсії ОСОБА_1 по інвалідності у розмірі 8 мінімальних пенсій за віком відповідно до ст.54 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з урахуванням частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за період з 01 січня 2014 року по 02 серпня 2014 року. 
Прийняти в цій частині постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.04.2020 по справі №440/1568/20 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Т.С. Перцова 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	С.П. Жигилій    В.Б. Русанова