ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

02 грудня 2020 року
м. Харків

справа № 621/1030/20
провадження № 22-ц/818/4973/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів – Кругової С.С., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судових засідань – Плахотнікової І.О.,

учасники справи: 
стягувач: директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу», 
боржник: ОСОБА_1 ,
боржник: ОСОБА_2 ,
боржник: ОСОБА_3 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» про видачу дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу», в особі директора Тарасенко Володимира Григоровича, на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року, постановлену суддею Шаховою В.В., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу.

20 вересня 2020 року Зміївським районним судом Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 8 920,09грн., а також витрати по сплаті судового збору по 14,86грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 10грн. з кожного. 

У квітні 2020 року директор ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із заявою про видачу дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року в задоволенні заяви директора ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» про видачу дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення – відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Котельні лікарняного комплексу», в особі директора Тарасенко В.Г., просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на те, що про втрату виконавчого документа їм стало відомо лише в квітні 2013 року з офіційного листа Зміївського РВДВС.
Зазнає, що виконавчий документ ними був своєчасно переданий на примусове виконання та було відкрито виконавче провадження. Виконавчий документ не повертався їм та постанова про це в автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутня.
Також вказує, що після видачі судового наказу та відкриття виконавчого провадження №36210773 від 25 січня 2013 року на адресу боржників (відповідачів) почали поступати щомісячні регулярні оплати, а до цього більше 5 років не було здійснено жодного платежу. На їх звернення до виконавчої служби на прийому їх представнику завжди відповідали, що судовий наказ знаходиться на виконанні та вони здійснюють всі можливі заходи.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Постановляючи ухвалу про відмову у видачі дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту відкриття виконавчого провадження № 36210773 (25 січня 2013 року) стягувач тривалий час (більш ніж 6 років) не цікавився виконанням рішення суду та стягненням грошових коштів із боржників, встановлений законом строк для пред`явлення до виконання виконавчого документа сплинув.

Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 20 вересня 2020 року Зміївським районним судом Харківської області видано судовий наказ, яким стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 8 920,09грн., а також витрати по сплаті судового збору по 14,86грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 10грн. з кожного. 

Судовий наказ набрав законної сили 23 жовтня 2010 року.

Строк пред`явлено судового наказу до виконання встановлено до 23 жовтня 2013 року.

25 січня 2013 року ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» було пред`явлено вказаний судовий наказ на примусове виконання до ВДВС Зміївського РУЮ.

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Проходенко С.В. відкрито виконавче провадження №36210773.

У квітні 2020 року директор ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» звернувся до Зміївського районного суду Харківської області із заявою про видачу дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення.

Як на підставу для видачі дублікату виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строку на його пред`явлення, заявник посилається на те, що виконавчий документ було втрачено працівниками Зміївського ВДВС. При цьому зазначає, що виконавчий документ було пред`явлено ними у визначені законом строки, втрачено виконавчий документ та термін пред`явлення його до виконання пропущено не з вини ТОВ "Котельні лікарняного комплексу".

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Так, матеріали справи свідчать, що згідно відповіді Східного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції України від 14 квітня 2020 року №13406, наданої на звернення ТОВ «Котельні лікарняного комплексу», останнього повідомлено, що на виконанні відділу перебував судовий наказ від 20 вересня 2010 року, виданий Зміївським районним судом Харківської області по справі №2-н-82/2010 про стягнення солідарно з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в розмірі 8 920,09грн., а також витрати по сплаті судового збору по 14,86грн. з кожного та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 10грн. з кожного, та в 2020 році було виявлено, що матеріали виконавчого провадження і судовий наказ не збереглися, тобто були втрачені. Також повідомлено, що стягнення за судовим наказом не проводились.

Єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Статтею 1 Закону України про виконавче провадження передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч.1, п.10 ч.3 ст. 18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення.

Відповідно до ч.6 ст.12 вказаного Закону стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

У разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено (ч.1 ст.433 ЦПК України.

Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.»

Даний висновок узгоджується з правової позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11.

Згідно п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Так, пунктом 2 частини 1 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XІV, який діяв на час відкриття виконавчого провадження (25 січня 2013 року) передбачено, що виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу, в т.ч. у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Як вбачається з довідки «Інформація про виконавче провадження», отриманої з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень від 02 травня 2020 року, виконавче провадження №36210773 завершене, а виконавчий документ повернутий стягувачу 15 серпня 2014 року на підставі п.2) ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, яка діяла на той час.

Так, пунктом 2 частини 1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документу), виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Статтею 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови про повернення виконавчого документу) передбачає надсилання документів виконавчого провадження. 

Так, згідно вимог вказаної статті копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів та державним виконавцем не надано доказів як направлення так і отримання стягувачем копії постанови про відкриття виконавчого провадження від 25 січня 2013 року та копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачу від 15 серпня 2014 року.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (правова позиція ВСУ у справі № 6-608цс15) право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», на ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року). З огляду на зазначене, видача дублікату є дією адміністративних органів і суду, яка спрямована на усунення перепон у завершенні судового провадження та на виконання судового рішення про задоволення вимог кредитора.

Враховуючи те, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, реальне виконання рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковою складовою реалізації особою права на справедливий суд, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованоїЗаконом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, що підтверджується і висловленою Європейським судом з прав людини правовою позицією у «пілотному» рішенні « ОСОБА_4 проти України» (Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine) від 15.10.2009 (заява № 40450/04) і в багатьох інших справах як щодо України, так і щодо інших країн, колегія суддів вважає, що видача дубліката виконавчого листа не перешкоджатиме подальшому руху справи щодо виконання рішення суду, яке набрало законної.

Згідно положень ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XІV, який діяв на час видачі судового наказу, строк пред`явлення виконавчого документу становив три роки. 

Оскільки трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до виконання був пропущений стягувачем з поважних причин, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для його поновлення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За таких обставин, ухвала суду з постановлення нової про задоволення заяви директора ТОВ «Котельні лікарняного комплексу» про видачу дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу», в особі директора Тарасенко Володимира Григоровича – задовольнити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 12 серпня 2020 року – скасувати.

Заяву директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» про видачу дубліката виконавчого документу (судового наказу) та поновлення строків для його пред`явлення – задовольнити.

Видати Товариству з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» дублікат виконавчого документу (судового наказу), виданого 20 вересня 2010 року Зміївським районним судом Харківської області по справі №2-н-82/2010, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» 8 920,09грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, по 14,86грн. з кожного за витрати по оплаті судового збору та по 10грн. з кожного за витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Поновити Товариству з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» строк для пред`явлення до виконання судового наказу №2-н-82/2010, виданого 20 вересня 2010 року Зміївським районним судом Харківської області, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Котельні лікарняного комплексу» 8 920,09грн. заборгованості за надані послуги з централізованого опалення, по 14,86грн. з кожного за витрати по оплаті судового збору та по 10грн. з кожного за витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                      Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                         С.С. Кругова 

                                                                                О.Ю. Тичкова