УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/1086/20 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В. 
Категорія 69 Доповідач Шевчук А. М.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:
                       
головуючої судді Шевчук А.М.,   
                                 суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,
       
розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі
цивільну справу №287/1086/20 за матеріалами позовної заяви  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу судді Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2020 року Винара Л.В. , яка постановлена у м. Олевську,

в с т а н о в и в:

У червні 2020 року  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 . Просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, зареєстрований 06 жовтня 2007 року виконавчим комітетом Жубровицької сільської ради Олевського району Житомирської області, про що видане свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 та в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис №17. Свій позов обґрунтовує тим, що перебуває з відповідачкою в шлюбі, від якого мають двох неповнолітніх дітей. Тривалий час він проживає окремо у селі Станишівка Житомирського району Житомирської області, а дружина з дітьми в селі Жубровичі Олевського району Житомирської області. Шлюбні відносини фактично припинені, спроби налагодити відносини не принесли бажаних наслідків.

Ухвалою судді Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі частини третьої ст.185 ЦПК України.

Не погодившись із ухвалою судді суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що вимога суду довести факт перебування чи не перебування відповідачки у стані вагітності не передбачена нормами цивільного процесуального законодавства. Таку інформацію може надати лише його дружина. Однак, зважаючи на те, що він тривалий час не проживає із дружиною, вагітність за його участі виключена. Вважає, що повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції фактично порушив його право на припинення шлюбних відносин.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали судді суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 позивачу, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунув недоліки позовної заяви.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

За змістом частини третьої ст.185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Матеріалами справи доводиться та судом установлено, що 24 червня 2020 року до Олевського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якій останній просив розірвати шлюб із  ОСОБА_2 , зареєстрований 06 жовтня 2007 року. При цьому, позивач наголошував, що шлюбні відносини впродовж шести років фактично припинені, сторони проживають окремо.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 06 липня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху, як така, що не відповідає вимогам ст.ст.175,177 ЦПК України. Зокрема, в ухвалі зазначено про те, що позивач не надав суду інформації з приводу перебування відповідачки на обліку в жіночій консультації з приводу вагітності, а також не заявив клопотання у відповідності до ст.84 ЦПК України про витребування доказів, оскільки чинним ЦПК України передбачено, що подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України, повертається позивачу. Також суд вказав на необхідність позивачу правильно зазначити назву району його реєстрації. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху суд надав позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, та роз`яснив, що в іншому випадку позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали суду першої інстанції від 06 липня 2020 року про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_1 отримав особисто 18 липня 2020 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.11).

На виконання ухвали від 06 липня 2020 року ОСОБА_1 22 серпня 2020 року спрямував до суду заяву про усунення недоліків, у якій зазначив про неможливість надання інформації, яку вимагає суд. Заява надійшла до суду 27 серпня 2020 року, тобто після постановлення судом 21 серпня 2020 року ухвали про повернення позовної заяви позивачу у зв`язку із неусуненням недоліків.

В ухвалі від 21 серпня 2020 року суд першої інстанції зазначив про те, що у встановлений судом строк позивач недоліки позовної заяви не усунув, а тому, відповідно до частини третьої ст.185 ЦПК України, позовну заяву слід вважати неподаною та повернути.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів доходить до висновку про наступне.

Згідно з частиною другою ст.104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Відповідно до частини третьої ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Частиною першою статті 185 ЦПК України визначено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною третьою зазначеної статті передбачено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Заява повертається також у випадках, коли подана заява про розірвання шлюбу під час вагітності дружини або до досягнення дитиною одного року без дотримання вимог, встановлених Сімейним кодексом України (п.5 ч.4 ст.185 ЦПК України).

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» роз`яснено, що розірвання шлюбу судом відбувається за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст.107 СК України; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст.109 СК України; за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України. Оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Наприклад, у заяві про розірвання шлюбу має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, мотиви його розірвання, чи є від шлюбу неповнолітні діти, при кому з батьків вони перебувають, пропозиції щодо участі подружжя в утриманні та вихованні дітей після розірвання шлюбу, чи заявляються інші вимоги, які може бути вирішено одночасно з позовом про розірвання шлюбу. До заяви додаються: свідоцтво про реєстрацію шлюбу, копії свідоцтв про народження дітей, довідки щодо розміру заробітку та інших доходів, а також усі необхідні документи відповідно до заявлених вимог.

Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, а надалі повертаючи таку позивачу, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для вчинення таких процесуальних дій.

За змістом частин другої-четвертої ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини. Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.  Чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини.

Відповідно до ст.286 ЦК України та ст.39 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я» кожна людина має право на таємницю про стан свого здоров`я, факт звернення по медичну допомогу, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні.

Медичну документацію про особу може отримати лише безпосередньо сама особа, якої це стосується або її представник, на підставі доручення або договору про надання правової допомоги (за умови, що копії зазначених документів будуть долучені до запиту), а також батьки (усиновлювачі, опікун або піклувальник) як законні представники дитини (до 18 років), або підопічного (недієздатної особи) (частина перша ст.285 ЦК України).

Отже, під час розгляду справ про розірвання шлюбу суду належить з`ясовувати питання, зокрема, щодо перебування/не перебування дружини у стані вагітності та наявності у подружжя дітей віком до одного року. 

Однак вказані питання слід вирішувати безпосередньо під час розгляду судом справи по суті, з`ясовуючи такі відомості в особи, якої вони стосуються.

Що стосується посилання суду першої інстанції на неправильне зазначення позивачем району місця своєї реєстрації, апеляційний суд звертає увагу на наступне.

За змістом п.2 частини третьої ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема,  повне ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

ОСОБА_1 у своїй позовній заяві зазначив адресу своєї реєстрації: АДРЕСА_1 , а також адресу для листування: АДРЕСА_2 (а.с.1). Зі змісту позовної заяви зрозуміло, що ОСОБА_1 фактично проживає у с. Станишівка Житомирського району та області.

Отже, описка у назві району реєстрації позивача правового значення для вирішення судом питання щодо відкриття провадження у справі не має, оскільки позивачем зазначено місце перебування у відповідності до вимог п.2 частини третьої ст.175 ЦПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») право на доступ до суду не є абсолютним (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» («Golder v. the United Kingdom»). Однак застосовані обмеження не можуть обмежувати чи зменшувати право доступу до суду таким чином або до такої міри, що порушується сама сутність права. Більш того, обмеження не входить у сферу застосування статті 6 § 1, якщо не переслідує «законну мету» і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (Ashingdane v. the United Kingdom (Ашинґдейн проти Сполученого Королівства), § 57; Fayed v. the United Kingdom (Файєд проти Сполученого Королівства), § 65; Markovic and Others v. Italy (Марковіч та інші проти Італії) [ВП], § 99).

ЄСПЛ у своїй практиці також зазначає, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду позову заявника по суті, із супутнім ризиком порушення права на ефективний судовий захист (рішення у справі Zubac v. Croatia («Зубац проти Хорватії») від 05 квітня 2018 року).

У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду скасовує ухвалу судді Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2020 року, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.367-368,374,379,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2020 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: