ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

22 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/849/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач), суддів:  Олефіренко Н.А., Шальєвої В.А.,   секретар судового засідання – Лащенко Р.В., за участю позивача – ОСОБА_1 , представника позивача – Усатенко В.Ю., представників відповідача – Котига С.В., Погребняк О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання адміністративну справу за апеляційною скаргою  Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року в адміністративній справі №340/849/20 (суддя у 1 інстанції Сагун А.В.) за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання неправомірним та скасування наказів, поновлення на посаді та зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, в якому просив: 
-  визнати неправомірним та скасувати наказ головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 року №225 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;
-  визнати неправомірним та скасувати наказ головного управління національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 року №60 о/с в частині звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, ОСОБА_1 ;
-  поновити ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування головного управління Національної поліції в Кіровоградській області;
-   стягнути з головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;
-   стягнути з головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 04.02.2020 по 12.02.2020 у розмірі 4 263,84 грн.;
- стягнути з головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі;
- вернути до негайного виконання рішення суду про поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що позивача звільнено зі служби в поліції через прохання надати відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та за перебування на лікарняному шляхом фальсифікації матеріалів службового розслідування про не вихід позивача на службу без поважних причин. Позивач з 04.02.2020 року по 04.03.2020 перебував на лікарняному згідно з листком непрацездатності АКА №244518 КНП “Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради”. Крім того, вказано, що за  відсутності працівника поліції на службі 04.02.2020 року не було повідомлено керівництво в цей же день і не були здійснені заходи з розшуку поліцейського, а протягом тижня складались акти про відсутність позивача.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано неправомірним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 року №225 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 . Визнано неправомірним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 року №60 о/с в частині звільнення зі служби в поліції у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, ОСОБА_1 . Поновлено ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2020р. по 06.07.2020р. (включно) у розмірі 82 525,80 грн. (вісімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять грн. 80 коп.) з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 04.02.2020р. по 12.02.2020р. у розмірі 4126,29 грн. (чотири тисяч сто двадцять шість грн. 29 коп.) з подальшим вирахуванням обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі (витрати на професійну правничу допомогу) у розмірі 3000 грн. (три тисячі грн.). В іншій частині позову відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог та відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач мав приступити до роботи 04.02.2020 року, проте станом на 12.02.2020 року останнім не було надано жодних підтверджуючих та обґрунтованих документів відсутності на службі. За результатами розгляду рапорту посадової особи щодо відсутності позивача на роботі, дисциплінарна комісія прийшла висновку, що в діях позивача вбачається порушення вимог п.1,2 ч. 1 ст.18, ст. 64, Закону України «Про національну поліцію», п. 1, 4, 8 ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців апарату Головного управління Національної в Кіровоградській області від 15.08.2016 року №530 «Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців Головного управління та підпорядкованих підрозділів ГУНП», що виразилося у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12 лютого 2020 року. Також відповідач зазначив, що на момент отримання листка непрацездатності – 04.03.2020 року позивач вже не працював, що вказує на порушення Інструкції про рядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатності громадян, та ставить листок непрацездатності під сумнів як доказ. При цьому позивач не інформував посадових відповідача, що останній перебуває на лікарняному.  Крім того, зазначеного в матеріалах справи відсутні належні докази та розрахунки які б підтвердили понесені судові витрати, розмір витрат є неспівмірним та завищеним. 
В відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Позивач та його представник у судовому засіданні просили відмовити у задоволені апеляційної скарги. 
Представники відповідача у судовому засіданні просили задовольнити апеляційну скаргу. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представників сторін та позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вказані норми, предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, з яким не погоджується відповідач та подав апеляційну скаргу. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач перебував на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування головного управління національної поліції в Кіровоградській області з 10.01.2017р., в спеціальному званні підполковника з 28.02.2018р., що підтверджується копіями матеріалів особової справи (т.1 а.с. 53-60, 96-100).
11.02.2020 року до ГУНП в Кіровоградській області  надійшов рапорт ОСОБА_1 на ім`я начальника ГУНП в Кіровоградській області від 10.02.2020р. про те, що в період із 17.01.2020р. по 03.02.2020р. позивач здійснював догляд за  дитиною. Одночасно, до вищевказаного рапорту додано листок непрацездатності серії АДФ № 391302. Відповідно до змісту вказаного листка непрацездатності позивач повинен був стати до роботи 04.02.2020р. ( т.1 а.с.80-81).
Враховуючи те, що позивач мав стати до роботи 04.02.2020р., а станом на 12.02.2020р. останнім не було надано жодних підтверджуючих та обґрунтованих документів відсутності на службі, начальник УКЗ ГУНП в Кіровоградській області підполковник поліції ОСОБА_2 звернувся із письмовим рапортом від 12.02.2020р. № 354/15-2020 щодо відсутності позивача на службі без поважних причин у період із 4 по 12 лютого 2020 року.
До рапорту долучено акти про відсутність позивача на робочому місці (на службі), а саме: 04.02.2020р. № 4/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 5/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 18.00). 05.02.2020р. № 6/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 7/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 18.00), 06.02.2020р. № 8/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 9/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 18.00), 07.02.2020р. № 10/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 11/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 16.45), 10.02.2020р. № 12/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 13/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 18.00), 11.02.2020р. № 14/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 15/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 18.00), 12.02.2020р. № 16/15-2020 (відсутність на службі із 09.00 по 13.00) та № 17/15-2020 (відсутність на службі із 13.45 по 18.00) (т.1 а.с.66-79).
Наказом ГУНП в Кіровоградській області від 12.02.2020р. № 201 “Про призначення службового розслідування” за вищевказаним фактом призначено проведення службового розслідування (т.1 а.с.64).
Під час проведення службового розслідування  опитано працівників УОАЗОР ГУНП в Кіровоградській області. Так, відповідно до наданих пояснень підполковників поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , майора поліції ОСОБА_5 , а також ОСОБА_6 встановлено, що у вищевказаний період часу позивач не з`являвся на робоче місце (т.1 а.с.107-110).
ОСОБА_1 за адресами місць проживання, зазначеними в особовій справі, а саме: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; рекомендованими листами з повідомленням через засоби поштового зв`язку, надіслано листи про необхідність прибуття 17.02.2020р. на 10.00 до ГУНП в Кіровоградській області для участі в засіданні комісії та надання пояснень щодо обставин справи (т.1а.с. 83-87).
17.02.2020р. дисциплінарною комісією у відкритому засіданні розглянуто матеріали службового розслідування. 
За результати відкритого засідання 17.02.2020р. дисциплінарною комісією складено протокол № 154/31-2020, в якому зазначено, що ОСОБА_1 було викликано 13.02.2020р. рекомендованими листами з повідомленнями для участі в засіданні дисциплінарної комісії на 10.00 17.02.2020р. з дотриманням вимог, передбачених частиною 11 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, керуючись вимогами частини 14 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, ОСОБА_1 визнано належним чином повідомленим. У зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не з`явився у визначений термін на засідання дисциплінарної комісії та у порядку, передбаченому частиною 3 статті 18 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, не повідомив дисциплінарну комісію про поважні причини неприбуття на засідання, керуючись вимогами пункту 15 розділу V Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, ОСОБА_1 визнано таким, що відмовився від надання пояснень. Окрім того, керуючись вимогами частини 14 статті 15 Дисциплінарного статуту Національної поліції України дисциплінарна комісія провела засідання дисциплінарної комісії без участі ОСОБА_1 (т.1 а.с.88)
Також, дисциплінарною комісією складено акт від 17.02.2020р. про відмову позивача у наданні пояснень, який долучено до матеріалів службового розслідування (т.1 а.с.89).
Крім того, дисциплінарною комісією складено акт про відсутність поліцейського на робочому місці (на службі) № 156/31-2020 від 17.02.2020р., а саме відсутності ОСОБА_1 на робочому місці (на службі) 4, 5, 6, 7, 10, 11 та 12 лютого 2020 року. Вказаний акт долучено до матеріалів службового розслідування(т.1 а.с.90).
За результатами службового розслідування, дисциплінарна комісія прийшла до висновку, що в діях позивача вбачаються порушення вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 1, 4, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-УШ, внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців апарату Головного управління Національної поліції в області та підпорядкованих підрозділів, затвердженого наказом ГУНП в Кіровоградській області від 15.08.2016 № 530 “Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців Головного управління та підпорядкованих підрозділів ГУНП”, що виразилося у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин 4, 5, 6. 7, 10, 11, 12 лютого 2020 року (т.1 а.с.112-115).
За наслідками проведення службового розслідування видано наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020р. №225, яким начальника      управління      організаційно - аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Кіровоградській області підполковника   поліції ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні  вимог пунктів І, 2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 1,4, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 № 2337-VIII, внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців апарату Головного управління Національної поліції в області та підпорядкованих підрозділів, затвердженого наказом ГУ1ГП в Кіровоградській області від 15.08.2016р. № 530 “Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців Головного управління га підпорядкованих підрозділів ГУНП”, що виразилося у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин 4, 5, 6, 7,  10,  11,  12 лютого 2020 року. 
Начальникові УФЗБО ГУНП в Кіровоградській області полковнику поліції ОСОБА_7 грошове утримання у період відсутності на робочому місці без поважних причин ОСОБА_1 не нараховувати, а вказаний період, зокрема 4, 5, 6, 7, 10, 11 та 12 лютого 2020 року, вважати прогулом (т.1 а.с.112).
Наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020р. №60 о/с згідно із Законом України “Про Національну поліцію” звільнено зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77(у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) підполковника поліції ОСОБА_1 (0068088), начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, 17 лютого 2020 року, виплативши грошову компенсацію за 3 дні невикористаної щорічної чергової оплачуваної відпустки за 2020 рік (т.1 а.с.121).
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Так, правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України врегульовано Законом України "Про Національну поліцію" (далі Закон № 580-VІІІ), який набрав чинності 7 листопада 2015 року.
У частині 1 статті 60 вказаного Закону № 580-VІІІ зазначено, що проходження служби в поліції регулюється цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з пункту 1 та 2 частини першої статті 18 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Підпунктами 1, 10, 11 пункту 3.1 розділу ІІІ “Обов`язки поліцейського патрульної поліції” Посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом ДПП від 05.01.2016 року №4/1 передбачено, що поліцейський патрульної поліції під час несення служби зобов`язаний неухильно дотримуватись положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність патрульної поліції, а також присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки і накази керівництва, постійно і наполегливо самовдосконалюватись, підвищувати рівень довіри суспільства до поліції; у разі отримання інформації про можливе вчинення корупційного чи дисциплінарного правопорушення негайно інформувати безпосередньо керівника та (або) служби моніторингу патрульної поліції, і вжити заходів щодо його запобігання та припинення. 
У відповідності до частини першої статті 19 Закону України "Про Національну поліцію" у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.
Законом України від 15.03.2018р. № 2337-VІІІ затверджено Дисциплінарний статут Національної поліції України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно частини другої статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Статтею 2 Дисциплінарного статуту НПУ визначено, що керівник, якому поліцейський підпорядкований за службою, у тому числі тимчасово, є прямим керівником для нього. Найближчий до підлеглого прямий керівник є безпосереднім керівником. 
Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, у тому числі: знати закони, інші нормативно-правові акти, що визначають повноваження поліції, а також свої посадові (функціональні) обов`язки; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; під час несення служби поліцейському заборонено перебувати у стані алкогольного, наркотичного та/або іншого сп`яніння (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до ч.6 ст. 18 Закону України “Про Національну поліцію”, поліцейський зобов`язаний інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Статтею 11 Дисциплінарного статуту передбачено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.
За вчинення адміністративних правопорушень поліцейські несуть дисциплінарну відповідальність відповідно до цього Статуту, крім випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (стаття 12 Дисциплінарного статуту).
Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.
Згідно із статтями 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.
Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.
За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.
У висновку за результатами службового розслідування, у том числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.
Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.
Аналогічні положення закріплені і у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2018 року №893, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807.
Крім того, вказаним Порядком передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку, у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.
Так в оскаржуваному наказі зазначено наступні підстави звільнення позивача , а саме: у ході проведення службового розслідування встановлено порушенні  вимог пунктів 1, 2 частини 1 статті 18, статті 64 Закону України “Про Національну поліцію”, пунктів 1,4, 8 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 р. № 2337-VIII, внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців апарату Головного управління Національної поліції в області та підпорядкованих підрозділів, затвердженого наказом ГУ1ГП в Кіровоградській області від 15.08.2016р. № 530 “Про затвердження внутрішнього розпорядку дня поліцейських, державних службовців Головного управління га підпорядкованих підрозділів ГУНП”, що виразилося у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12 лютого 2020 року.
Таким чином, позивача звільнено за вчинення дисциплінарного проступку, що виразився фактично у свідомому ігноруванні вимог службової дисципліни та невиході на службу без поважних причин 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12 лютого 2020 року.
Слід зазначити, що в матеріалах справи міститься листок непрацездатності АКА №244518 КНП “Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради” відповідно до якого позивач перебував на лікарняному з 04.02.2020р. по 04.03.2020р. 
Колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що перебування позивача на лікарняному з 04.02.2020р. по 04.03.2020р. є поважними причинами відсутності останнього на роботі у цей період.
При цьому, факт не повідомлення позивача керівника про неможливість проходження служби в зв`язку перебуванням на лікарняному не може бути підставою для застосування такого дисциплінарного стягнення як звільнення, оскільки останнє є надто суровим у даному випадку. 
Також суд першої інстанції вірно врахував ту обставину, що позивач належним чином не був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, оскільки рекомендовані листи від 13.02.2020 року №№ 170/110-2020, 171/110-2020, 172/110-2020, 173/110-2020 (на чотири різні адреси), якими запрошувався позивач для надання пояснень, не були отримані останнім, адже два рекомендовані листа повернулися без вручення позивачу, а два рекомендованих листа залишились на пошті без вручення.
За таких обставин, висновок, дисциплінарної комісії, на підставі якого прийнято оскаржувані накази, прийнято без дотримання положень встановлених ч.2 ст. 2 КАС України, а саме  не обґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); упереджено; недобросовісно; нерозсудливо; без дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; не пропорційно, зокрема з без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про скасування наказу відповідача від 17.02.2020 №225 о/с, поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції на посаді начальника управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування головного управління національної поліції в Кіровоградській області.
Посилання скаржника на лист Державної установи «Територіального медичного об`єднання МВС України по Кіровоградській області»  №33/32-195 від 13.02.2020 року, відповідно до якого позивач не перебував на лікарняному колегія суддів вважає безпідставними, оскільки листок непрацездатності АКА №244518 КНП “Обласна клінічна дитяча лікарня Кіровоградської обласної ради” є чинним та підстав його не враховувати у суду не має. 
Таким чином, під час судового розгляду справи, відповідачем не було доведено обґрунтованих підстав щодо звільнення позивача та неможливості застосування менш сурового дисциплінарного стягнення, в той час як звільнення є крайнім заходом. 
Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. 
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Пунктом 24 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року № 114, визначено, що у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпечення за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік. 
Право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу є невід`ємним правом позивача. захист якого гарантовано частиною першою статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства. 
Відповідно до пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24 грудня 1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу розраховується відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).
Так, відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата.
Пунктом 5 Порядку передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Відповідно до пункту 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. 
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. 
У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. 
Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 24 січня 2014 року № 21-395а13.
Згідно з пунктом 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі. Затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку. Виходячи із заробітку за останні два календарні місці роботи. 
Відповідно до довідки про складові частини грошового забезпечення нарахованих та виплачених ОСОБА_1 за період з 01.12.2019р. по 17.02.2020р. позивачу за  грудень- січень  нараховано за 62 календарний день 36 547,12 грн. грошового забезпечення (т.1 а.с.32), тобто 589,47 грн. за один день. Станом на день розгляду справи кількість календарних днів з дня звільнення становить 140. Таким чином стягненню підлягає 82 525,8 грн.
При цьому, оскільки судом визнано неправомірним наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 17.02.2020 року №225 про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 , задоволенню також підлягає вимога позивача щодо стягнення грошового утримання за період, 4, 5, 6, 7, 10 ,11 та 12 лютого 2020 року у сумі 4126,29 ( 589,47х7) грн., оскільки відповідач дійшов помилкового висновку,про врахування цих днів як прогулу, в той час як позивач знаходився на лікарняному. 
Щодо незгоди відповідача з витратами на правничу дорогому, слід зазначити наступне. 
Так, ч. 1 ст.132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема,  на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).
Частинами 1 та 2 ст.16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до вимог ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України”, від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України”, від 30.03.2004 у справі “Меріт проти України” заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Представник позивача на підтвердження розміру витрат Гончаренко В.В. на правничу допомогу адвоката надав такі документи: ордер Сергія ВА №1003281 від 14.03.2020р., угода б/н про надання правничої допомоги від 02.10.2019р., додаткова угода до договору від 21.04.2020р., розрахунок до договору від 21.04.2020р., акт приймання передачі від 21.04.2020р.,  квитанцію до прибуткового касового ордеру №59 від 21.04.2020р. на суму 6 000 грн.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що понесені витрати у справі на правничу допомогу підтверджуються належними доказами та є співмірними. 
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи та правильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321,322, 327, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року в адміністративній справі №340/849/20 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 06.07.2020 року в адміністративній справі №340/849/20 - залишити без змін.
Вступна та резолютивна частини постанови складені в нарадчій кімнаті та проголошені в судовому засіданні 22 жовтня 2020 року, в повному обсязі постанова складена відповідно до ст. 243 КАС України. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та в строки передбачені ст.329 КАС України.   

Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва