ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/1612/19  Номер провадження 22-ц/814/1715/20	Головуючий у 1-й інстанції Дем"янченко С.М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року (повний текст рішення складено 28 травня 2020 року) 

по справі ОСОБА_1 до Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Набока Юлія Василівна, приватне підприємство «Агроекологія», державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» 

про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю та визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду  із вищевказаним позовом.
Позов обґрунтовано тим, що 03 листопада 1997 року батько позивача ОСОБА_3 отримав право на земельну частку (пай) у розмірі 4,97 умовних кадастрових гектар, що належали КСП «Нива», що підтверджується сертифікатом серія ПЛ №0336202. 03 листопада 1997 року на підставі рішення Зіньківської районної державної адміністрації Полтавської області від 13 жовтня 1997 року № 399. Мати позивача, ОСОБА_4 отримала право на земельну частку (пай) у розмірі 4,97 умовних кадастрових гектар, що належали КСП «Нива», що підтверджується сертифікатом серія ПЛ № 0336203. 
Після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , право на земельні частки (пай) отримав ОСОБА_5 . 
З метою виділення в натурі належні йому земельні частки (пай), ОСОБА_5 звернувся до Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області з відповідною заявою. 
08 травня 2002 року головою Ставківської сільської ради народних депутатів Кріпак О.В. видано ОСОБА_5 державний акт на право приватної власності на землю площею 9,18 га, розташованої на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301. 
Вищевказаний державний акт видано на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 08 травня 2001 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , племінник позивача, після його смерті залишилися земельна ділянка, кадастровий номер 5321386000:00:020:0002, площею 4,5900 га, яка знаходиться на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (дата реєстрації земельної ділянки 08 травня 2002 року) та земельна ділянка серія НВ-5307713802018 від 14 серпня 2018 року, ОСОБА_5 належить земельна ділянка, кадастровий номер 5321386000:00:019:0007, площею 5,3299 га, яка знаходиться на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (дата реєстрації земельної ділянки 08 травня 2002 року), які ОСОБА_5 успадкував від своїх діда та баби ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за законом та заповітом. 
Позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за законом після смерті племінника ОСОБА_5 . 
Проте, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Набокою Ю.В. надано довідку №180/02-14/1-2018 від 06 квітня 2018 року про те, що нею заведено спадкову справу №1-2018, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яку зареєстровано в Спадковому реєстрі 04 січня 2018 року за № 61829335. 
Крім цього нотаріус повідомив, що в матеріалах даної спадкової справи наявний заповіт, посвідчений 04 лютого 2009 року Другою Полтавською державною нотаріальною конторою за реєстровим №1-117, за яким померлий заповів на користь ОСОБА_2 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 9,18 га, що знаходиться на території Ставківської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області. 
При розгляді Октябрським районним судом заяви про тлумачення змісту заповіту поданої ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , останньою подано до суду державний акт на право приватної власності на землю серія № 615578 від 08 травня 2002 року, виданий головою Ставківської сільської Ради народних депутатів зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301. Згідно вищевказаного акта, ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 08 травня 2001 року передається у приватну власність земельна ділянка площею 9,18 га, розташована на території Ставківської сільської ради, Зіньківського району Полтавської області передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивач вважає, що державний акт на право приватної власності на землю від 08 травня 2002 року виданий з порушенням норм чинного законодавства України. 
Позивач просила ухвалити рішення, яким:
визнати дії голови Ставківської сільської Ради народних депутатів Кріпак О.В. при видачі ОСОБА_5 державного акта на право приватної власності на землю серія № 615578 від 08 квітня 2002 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301 незаконним та визнати державний акт на право приватної власності на землю серія № 615578 від 08 травня 2002 року, виданого головою Ставківської сільської Ради народних депутатів зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301 недійсним;
визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території Ставківської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,3299 га, кадастровий номер 5321386000:00:019:0007 та визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на земельну ділянку, розташовану на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 4,5900 га, кадастровий номер 5321386000:00:020:0002;
стягнути витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з рішенням суду його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 . Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про відсутність належної правової оцінки аргументів позивача стосовно протиправності оспорюваного державного акту; позивач вказує на відсутність належної правової оцінки аргументів стосовно визнання за позивачем права власності на земельні ділянки.
Крім того, ОСОБА_1 вказує про помилковість висновків суду першої інстанції про освідченість позивача щодо наявності спірного державного акту; невзяття до уваги позиції нотаріуса та помилковості висновків про відсутність порушення прав позивача. 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, винесеним із дотриманням норм процесуального та матеріального права.
Щодо явки та позиції сторін в судовому засіданні
Представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, посилавшись на викладені у апеляційній скарзі доводи. 
Відповідач ОСОБА_2 та її представник проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на аргументи, які викладені у відзиві на апеляційну скаргу. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про час та місце розгляду справи. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо норм права
Згідно частини 1 статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Відповідно до частини 1 статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Як передбачено частиною 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно частини 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Як передбачено частиною 1 статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Відповідно до частини 1 статті 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.
Як передбачено пунктом «ґ» частини 1 статті 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). 
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину.
Повноваження сільських, селищних, міських рад щодо виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) визначені статтею 5 вищевказаного закону. 
Встановлені обставини справи
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що батьками позивача були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Згідно сертифікату на право на земельну частку пай серії ПЛ №0336202 ОСОБА_3 належало право на земельну частку пай у землі, яка перебувало у колективній власності КСП «Нива», розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах (т.1 а.с.37). 
Відповідно до сертифікату на право на земельну частку пай серії ПЛ №0336203 ОСОБА_4 належало право на земельну частку пай у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Нива» розміром 4,97 в умовних кадастрових гектарах (т.1 а.с.36).
З повідомлення відділу у Зіньківському районі Держгеокадастру ГУ Держгеокадастру у Полтавській області вбачається, що ОСОБА_3 виділялася земельна частка пай на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області із земель колишнього КСП «Нива», площею 5,3299 га (кадастровий номер 5321386000:00:019:0007). ОСОБА_4 виділялася земельна частка пай на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області із земель колишнього КСП «Нива» площею 4,59 га (кадастровий номер 5321386000:00:020:0002) (т.1а.с.47).
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Арсенівка Зіньківського району Полтавської області. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 в селі Арсенівка Зіньківського району Полтавської області (т.1 а.с.39). 
Після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняв спадщину ОСОБА_5 ..
Після прийняття спадщини ОСОБА_5 звернувся з заявою до Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про виділення в натурі належних йому земельних ділянок, внаслідок чого було видано державний акт на право приватної власності на землю Серія № 615578 від 08 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301. 
Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії Р2 № 615578 ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 9,18 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради, Зіньківського району, Полтавської області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (т.1 а.с.35).
Відповідно до заповіту від 04 лютого 2019 року ОСОБА_5 заповів вищевказану земельну ділянку ОСОБА_2 ( т. 2 а.с. 14).
ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Полтава ( т.1 а.с.40).
З листа приватного нотаріуса Набокої Ю.В. від 06 квітня 2018 року № 180/02-14/1-2018 вбачається, що нею заведено спадкову справу №1-2018, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , яку зареєстровано в Спадковому реєстрі 04 січня 2018 року за № 61829335. 
Як було також встановлено судом першої інстанції з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса звернулись за заповітом ОСОБА_2 , за законом його тітка ОСОБА_1 ( т.2 а.с. 2-3). 
Позиція суду апеляційної інстанції
Аналізуючи матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що спірна земельна ділянка була утворена в наслідок визначення в натурі успадкованих прав на земельні частки (паї) ОСОБА_5 після спадкодавців ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Право переходу у порядку спадкування ОСОБА_5 прав на земельні частки (паї) позивач у даному позові не оспорює. 
При цьому, слід звернути увагу, що у наслідок формування земельної ділянки площею 9,18 га, яка розташована на території Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області (державний акт серії Р2 № 615578) виник новий об`єкт нерухомого майна, який ОСОБА_5 заповів ОСОБА_2 .
Тобто, ОСОБА_5 при житті визначився із своїм правом як спадкоємця щодо отриманого спадкового майна та щодо належної йому земельної ділянки, яку він заповів ОСОБА_2 .
Враховуючи, що заповіт на користь ОСОБА_2 позивач не оспорює у цьому позові, доводів його нікчемності не наводить та є спадкоємцем третьої черги за законом, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що права ОСОБА_1 вищевказаним державним актом про право приватної власності на землю порушені не були. 
Крім того, як уже зазначалося, з матеріалів справи вбачається, що державний акт на право приватної власності на землю серія № 615578 від 08 квітня 2002 року, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301 видано на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом від 08 квітня 2001 року після ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (батьків позивачки).
Тобто, про прийняття спадщини племінником ОСОБА_5 позивачу було відомо ще у 2001-2002 роках, але до суду ОСОБА_6 звернулася лише в грудні 2019 році. 
Після прийняття спадщини ОСОБА_5 звернувся з заявою до Ставківської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про виділення в натурі належних йому земельних ділянок, внаслідок чого було видано державний акт на право приватної власності на землю Серія № 615578 від 08 квітня 2002 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301. 
Отже, суд першої інстанцій прийшов до правильного висновку, щодо посилання позивача, що про існування державного акту на право приватної власності на землю Серія № 615578 від 08 травня 2002 року виданого головою Ставківської сільської ради народних депутатів зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 301 вона дізналася під час розгляду Октябрським районним судом м. Полтава справи про тлумачення заповіту не знайшли свого підтвердження. 
При цьому, слід звернути увагу, що у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 450/2286/16 висловлена правова позиція, де Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Якщо особа, яка має право на оспорення документу (наприклад, свідоцтва про право на спадщину) чи юридичного факту (зокрема, правочину, договору, рішення органу юридичної особи), висловила безпосередньо або своєю поведінкою дала зрозуміти, що не буде реалізовувати своє право на оспорення, то така особа пов`язана своїм рішенням і не вправі його змінити згодом. Спроба особи згодом здійснити право на оспорення суперечитиме попередній поведінці такої особи і має призводити до припинення зазначеного права.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 протягом тривалого часу, в тому числі і за життя ОСОБА_5 , не оспорювала його право на отриману спадщину та отриманий ним державний акт на право приватної власності на землю серії Р2 № 615578.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності належної правової оцінки судом першої інстанції позиції позивача стосовно протиправності оспорювання державного акту не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції. 
Щодо інших доводів наведених в апеляційній скарзі
Посилання в апеляційній скарзі про те, що суд помилився відносно визначення, коли позивач дізналася про оспорюваний акт про право власності на землю, не дають підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки суд першої інстанції прийшов до висновку щодо часу коли позивач довідалась про існування оспорюваного акту на підставі аналізу доказів по справі у їх сукупності. При цьому, суд першої інстанції вірно мотивував свій висновок, правильно зазначивши, на підставі яких доказів ґрунтуються його позиція. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги відмову нотаріуса про видачу ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину є безпідставними тому, що вказана відмова нотаріуса не свідчить про виникнення у позивача права на оспорювання державного акту про право приватної власності на землю, відносно якого у неї не виникло право на спадкування. 
Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для визнання за позивачем права власності на земельні ділянки (які заявлені у позовній заяві), оскільки ОСОБА_5 при житті визначився із своїм правом як спадкоємця щодо отриманого спадкового майна, а його право на спадщину не було оспорено. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 
Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. 
Висновки суду обґрунтовані та підтверджені матеріалами справи. 
Рішення суду прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні. 
Зважаючи на наведене апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги позивача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги. 

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 28 травня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 07 грудня 2020 року

Головуючий                         В.П. Пікуль 

Судді                         Т.В. Одринська

                                                                       О.О. Панченко