ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/2065/20                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  27 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення

                                                        В С Т А Н О В И В :

15.06.2020 Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО" (надалі - ТОВ "ЕНЕРГО") звернулось до суду з позов до Головного управління ДПС у Черкаській про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення від 04.02.2020 №000010320121 про застосування штрафних санкцій в сумі 250000,00грн. за порушення законодавства у сфері обігу пального.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки податкового органу щодо порушення позивачем положень Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» є помилковими і спростовуються матеріалами справи, оскільки позивач не здійснював продаж пального за відсутності ліцензії, а відбулось технічний пролив пального у кількості 2.84л, про що був складений відповідний акт. 
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2020 у задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.
Суд першої інстанції при прийнятті рішення зазначив, що з повного звіту з фіскальної пам`яті РРО №3000259416 податковим органом було встановлено, що 03.07.2019 позивач здійснив продаж пального на суму 86,62грн. за відсутності чинної ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним, а у разі скасування помилково проведеної через РРО суми позивач мав того ж дня здійснити реєстрацію від`ємної суми розрахунку. Проте, позивач вказані дії не вчинив, а акт «Про скасування проведеної через РРО суми», наданий позивачем не є належним і достовірним доказом скасування розрахункової операції у розумінні норм податкового законодавства. Також суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як державний орган, який  видає ліцензію на роздрібну торгівлю пальним,        мав повноваження приймати спірне рішення при виявленні продажу пального без ліцензії.
Позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та  процесуального права,  просить скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28.07.2020  та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Крім того, апелянт наголосив, що перевірка проводилась з порушенням закону, а при вирішенні справи суд неправильно застосував норми матеріального права.  
У доповненнях до апеляційної скарги апелянт звернув увагу, що відповідно до положень підпункту 14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, не вважається реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України у споживчій тарі ємкістю до 5 літрів, крім операції з реалізації такого пального його виробниками.
          Представники позивача у судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечення щодо доводів апеляційної скарги відповідача до суду не подавав.
Відповідно до частин 2 статті 313 КАС України,    в наслідок неявки у судове засідання учасників справи, повідомлених відповідно до положень цієї статті, не є перешкодою для розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача,     перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, дійшов до наступного висновку.  
Судом встановлено, що відповідач видав позивачу на період з 20.11.2019 до 20.11.2024 ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним за адресою: 20352, Черкаська обл., Уманський р-н, смт Бабанка, вул. Покровська, буд.2, -        у додатку до якої зазначено про використання ним РРО з фіскальним номером 3000259416, посвідчений 05.09.2016 (а.с.18).
09.12.2019 в.о. начальника ГУ ДПС у Черкаській області видано наказ № 831 про проведення з 09.12.2019 протягом 10 днів фактичної перевірки ТОВ  «Енерго» за місцем фактичного провадження діяльності за адресою Черкаська область Уманський район смт. Бабанка вул.Покровська, 2 (а.с.101).
На підставі вказаного наказу відповідачем були видані направлення № 154, 155, 156 від 09.12.2019, які 10.12.2019 о 12.30 були вручені працівникам ТОВ «Енерго» під підпис разом з вищевказаним наказом № 831 (а.с.102-104).  
З 10.12.2019 по 18.12.2019 відповідачем проведено фактичну перевірку діяльності позивача за місцем провадження господарської діяльності за адресою: 20352, Черкаська обл., Уманський р-н, смт Бабанка, вул. Покровська, буд.2, про що складений відповідний акт від 19.12.2019 №62/23-00-32-01/24413907 (а.с.21). 
В акті перевірки вказано, що в ході перевірки встановлено факт роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії з 01.07.2019 до 20.11.2019 (звіт з фіскальної пам`яті додається), що є порушенням ч.20 ст.15 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» і передбачена відповідальність за ч.2 ст. 17 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 04.02.2020 №000010320121 про застосування штрафних санкцій в сумі 250000,00грн (а.с26).
Проте, з дослідженого звіту з фіскальної пам`яті, що є додатком до акту вбачається, що у період з 01.07.2019 до 20.11.2019 (до дати видачі ліцензії), тільки 03.07.2019 є відмітка про відпуску товару пального на суму 86.62грн. (а.с.105).
В цей же день, позивачем був складений акт від 03.07.2019 про скасування проведеної через РР суми  86.62грн., оскільки «проводились роботи по переобладнанню електропостачання АЗС, після підключення АЗС до генератора через колонку № 4 було пролито 2.84 л. дизельного пального, яке було злито в резервуар, а проведену через касовий апарат суму у 86.62грн. визначено не вважати реалізацією (а.с.19).
Зазначені обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.
Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем було порушено ч.20 ст.15 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» внаслідок чого, відповідачем правильно притягнуто позивача до відповідальні за ч.2 ст. 17 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції не погоджується і зазначає наступне.
Податковий кодекс України (надалі - ПК) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до п.п. 20.1.10. п.    20.1. ст.20 ПК контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до    закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Згідно п.п.19-1.1.14. п.19-1 ст. 19 ПК     однією із функцій контролюючого органу є здійснення контролю у сфері виробництва, обігу та реалізації підакцизних товарів, контроль за їх цільовим використанням.
Пунктом 75.1. ст.75 ПК встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п. 80.2. ст.80 ПК фактична перевірка проводиться на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з підстав, в тому числі у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (п.п.80.2.5. ПК).
Порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено    статтею 86    цього Кодексу (п.80.10. ст.80 ПК).
Положеннями п.81.1. ст.81 ПК визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: 
направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Згідно абзацу 8 вказаного пункту у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки.
Пунктом 86.1. ст.86 ПК встановлено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.
Акт перевірки - документ, який складається у передбачених цим Кодексом випадках, підтверджує факт проведення перевірки та відображає її результати.
Матеріали перевірки - це:
акт (довідка) перевірки з інформативними додатками, які є його невід`ємною частиною;
заперечення, надані платником податків до акта (довідки) перевірки (у разі їх наявності на час розгляду);
пояснення та їх документальне підтвердження, які надані платником податків відповідно до    підпункту 16.1.15    пункту 16.1 статті 16 та відповідно до абзацу другого підпункту 17.1.6 пункту 17.1 статті 17 розділу I цього Кодексу.
Закон  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» (надалі - Закон №481/95-ВР)     визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України.
Частиною 20    ст. 15 Закону №481/95-ВР    передбачено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами, або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Згідно з ч.1    ст.17 Закону №481/95-ВР    за порушення норм цього    Закону    щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами, пальним та зберігання пального посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.
На підставі абз.7 ч.2    ст.17 Закону №481/95-ВР    у разі роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів        в розмірі 250000 гривень.
Абзацем 8 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК не вважаються реалізацією пального операції з фізичної передачі (відпуску, відвантаження) пального на митній території України у споживчій тарі ємністю до 5 літрів (включно), крім операцій з реалізації такого пального його виробниками.

Висновки суду в межах доводів апеляційної скарги.
          Системний аналіз вказаних норм закону дає підстави дійти висновку, що для притягнення особи до відповідальності за порушення норм чинного законодавства податковий орган у разі виявлення порушень зобов`язаний скласти акт перевірки, в якому відобразити результати перевірки, зокрема виявлені порушення, матеріали, які досліджувались та висновки перевірки, а документи, які аналізувались в ході перевірки мають бути відображені в акті перевірки чи долучені до такого акту як додатки. Такий акт перевірки не тільки підтверджує факт проведення фактичної перевірки, а є носієм доказової інформації про виявлені порушення.
Матеріалами справи підтверджено, що представники відповідача 10.12.2019 перед проведенням фактичної перевірки вручили представнику позивача наказ ГУ ДПС у Черкаській області від 09.12.2019 № 831 про перевірку і направлення № 154, 155 від 09.12.2019 на проведення перевірки, про що є відповідний підпис представника підприємства. Після вказаного представник позивача допустив перевіряючих до фактичної перевірки.
Вказані обставини не є спірними.
Таким чином, фактична перевірка позивача проводилась з дотриманням порядку встановленому законом, і відповідач, як державний орган який видає ліцензію на роздрібну торгівлю пальним,        мав повноваження здійснювати перевірку та у разі виявлення порушень щодо продажу пального без ліцензії приймати рішення про застосування штрафних санкцій.
Вказаний висновок суду першої інстанції є правильним.
Водночас, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач довів правомірність прийнятого спірного рішення, прийнявши до уваги як належні, достатні і допустимі докази правомірності ППР акт перевірки від 19.12.2019 №62/23-00-32-01/24413907 (а.с.21) і дані інформаційної системи «Податковий блок».
Суд апеляційної інстанції з таким висновком не погоджується.
          Колегія суддів зазначає, що в матеріалах судової справи відсутні документи (у письмовому вигляді) дані з інформаційної системи «Податковий блок», на які послався суд першої інстанції.
          У рішенні суду першої інстанції вказано, що судом також враховано данні з інформації системи «Податковий блок» (он-лайн) щодо РРО позивача з фіскальним номером 3000259416, який використовує позивач, що позивач здійснив 03.07.2019 продаж дизельного пального об 18г.38хв.48сек. на суму 1220грн. та об 18.г.39хв.19 сек. на суму 1133.38грн. 
          Проте, відповідач, як то передбачено п.86.1 ст.86 ПК в акті перевірки не вказував про данні з інформації системи «Податковий блок», в акті перевірки дані з інформації системи «Податковий блок» не аналізував, до акту перевірки також такі дані з інформації системи «Податковий блок» не долучав (а.с.24). 
          Згідно змісту акту перевірки єдиним порушенням, яке було зафіксовано перевіряючими, це було реалізація пального згідно звіту з фіскальної пам`яті (а.с.105) на суму 86.62 грн., тобто 2.84л., оскільки звіт з фіскальної пам`яті є додатком до акту перевірки (а.с.24). 
Отже, посилання суду першої інстанції на дані з інформаційної системи «Податковий блок», які не були предметом дослідження податковим органом під час висновків перевіряючих, у  відповідності до ч.1 та 2 ст.94 КАС України та ч.1 ст.72 КАС України є помилковими, оскільки такі дані не є належним і допустимим доказом. 
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що 03.07.2019 за адресою Черкаська область Уманський район смт. Бабанка вул.Покровська, 2 , тобто за фактичним провадженням позивачем господарської діяльності, мало місце злиття з колонки № 4 2.84 л. дизельного пального на суму 86.62грн. і враховуючи положення підпункту 14.1.212 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, ця обставина не є реалізацією пального.
Таким чином, матеріалами справи не підтверджено факт порушення позивачем положень ч.20 ст.15 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» внаслідок чого, відповідачем не правильно притягнуто позивача до відповідальні за ч.2 ст. 17 Закону  України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Крім того, судова колегія наголошує, що при прийнятті рішення враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява № 29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року).
Також, в рішеннях у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року Європейський суд з прав людини наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок.
Надаючи оцінку всім іншим доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід…».
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права. 
На підставі вказаного, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірність прийнятого рішення, хоча такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.77 КАС України покладено на суб`єкта владних повноважень, внаслідок чого доводи апелянта заслуговують уваги, оскільки спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині.
Статтею 317 КАС України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що внаслідок порушення норм матеріального права, суд першої інстанції невірно вирішив справу за суттю вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 139 КАС України позивачу підлягає відшкодуванню сплачений судовий збір у розмірі 3 750,02 грн за подання позовної заяви та у розмірі 5 626, 50 грн за подання апеляційної скарги, що разом складає 9 376,52 грн (дев`ять тисяч триста сімдесят шість грн 52 коп).
Повний текст постанови виготовлено 02.11.2020.
Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 317, 321. 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -                                    

                                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО" на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 р. - задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО" до Головного управління ДПС у Черкаській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - скасувати.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО" задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Черкаській області від 04.02.2020 № 000010320121.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Черкаській області (ЄДРПОУ 43142920) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГО"  (ЄДРПОУ 24413907) сплачений судовий збір у розмірі 3    750,02 грн за подання позовної заяви та у розмірі 5    626, 50 грн за подання апеляційної скарги, що разом складає 9    376,52 грн (дев`ять тисяч триста сімдесят шість грн 52 коп).
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                                                                                                                                                                                                                                           

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова  

                                                                                                             Л.В. Губська

                                                                                                              О.В. Епель