11.12.20
33/812/378/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ    УКРАЇНИ
         11 грудня 2020 року                                                   м. Миколаїв
       Миколаївський апеляційний  суд  в складі судді  Міняйла М.П., за участі секретаря Белорукової І.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2020 року,  якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 

визнано винним  у вчиненні  адміністративного правопорушення, передбаченого  ч.1 ст. 164 Кодексу України та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 
в с т а н о в и в:
Згідно постанови суду, 05.10.2020 року відносно ОСОБА_1 ДОП СП Заводського ВП ГУНП в Миколаївській області Луковим А.О. складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КУпАП, про те, що 18.09.2020 року о 14 год. 39 хв. Навпроти буд. №13 по вул. Крилова в приміщенні (з ознаками капітальної споруди) гр. ОСОБА_1 здійснював господарську діяльність, а саме приймав вторинну сировину без відповідних дозвільних документів. 

Таким чином, своїми неправомірними діями ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 164 КУпАП.

В своїй апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та закрити провадження по справі за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Вважає постанову суду першої інстанції незаконною та необгрунтованою. _____________________________________________________________________________________
Провадження  № 33/812/378 /20          Головуючий у 1-й інстанції:  Кузьменко В.В. 
Категорія: ст. 130 ч.1 КУпАП            Доповідач апеляційного суду:  Міняйло М.П.

Стверджує, що працівники поліції не дотримались вимог посадової інструкції при складанні матеріалів про адміністративне правопорушення, оскільки протокол не містить даних, на яких би було зафіксовано, що апелянт здійснює господарську діяльність.

Вважає, що суд безпідставно зазначив в рішенні, що він визнав свою вину, так як він тільки зазначив, що на прохання свого товарища допомогав останньому в сортуванні наявної в приміщенні вторинної сировини.

Окрім того, зазначає, що він не є суб`єктом відповідальності за вказаною статтею.
Зазначає, що суд не витребував необхідні документи для повного, всебічного та об`єктивного рогляду справи, як вимагає ст. 245 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.

Статтею 280 КУпАП визначено обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення.  Зокрема, обов`язковому з`ясуванню підлягають такі: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
   За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчиненні, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.  
            Вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані не були.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За змістом частини першої статті 164 КУпАП провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, визнаються адміністративними правопорушеннями та тягнуть за собою накладення штрафу від однієї тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з конфіскацією виготовленої продукції, знарядь виробництва, сировини і грошей, одержаних внаслідок вчинення цього адміністративного правопорушення, чи без такої.
Об`єктом правопорушень, передбачених частиною першою статті 164 КУпАП, є суспільні відносини у сфері регулювання господарської діяльності. 
Визначення господарської діяльності міститься, зокрема, у Господарському кодексі України (далі – ГК України). Відповідно до статті 3 цього Кодексу під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва – підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Підприємництво – це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (стаття 42 ГК України).
Згідно зі статтею 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством. Суб`єкти господарювання реалізують свою господарську компетенцію на основі права власності, права господарського відання, права оперативного управління відповідно до визначення цієї компетенції у цьому Кодексі та інших законах.
Отже, незалежно від наявності/відсутності мети отримання прибутку, господарською діяльністю є виготовлення, реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг, що здійснюється самостійно (ініціативно) та систематично. 
Саме у разі здійснення такої (господарської) діяльності та реалізації господарської компетенції особи визнаються суб`єктами господарювання та підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку як юридична особа чи фізична особа – підприємець (стаття 58 ГК України). 
За відсутності в діяльності особи щодо реалізації продукції ознак самостійності (ініціативності) та систематичності, а також господарської компетенції відсутні підстави для висновку про її господарський характер, а отже, і про обов`язок особи зареєструватись як суб`єкт господарювання.
З огляду на зазначене під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 164 КУпАП, при встановленні об`єктивної сторони складу правопорушення, яке полягає у провадженні господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, з`ясуванню підлягають як факти здійснення реалізації продукції (виконання робіт чи надання послуг) особою без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, так і факти систематичності такої діяльності (три і більше разів), її самостійність та ініціативність, наявність в особи господарської компетенції щодо такої діяльності.
      Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення, суб`єктом правопорушення було зазначено ОСОБА_1 , який здійснював господарську діяльність, а саме приймав вторинну сировину без відповідних дозвільних документів. 

Жодних відомостей про те, що така діяльність фактично була здійснена  ОСОБА_1 у день складення протоколу та мала систематичний характер, при цьому була самостійною та ініціативною, повністю охоплювалась його власною господарською компетенцією, а не була пов`язана із виконанням трудових функцій найманим працівником на робочому місці із використанням майна суб`єкта господарювання, зареєстрованого у встановленому порядку, у протоколі не наведено, жодних доказів чи свідчень щодо існування таких обставин (фактів) до протоколу додано не було.
Так, з пояснень свідка ОСОБА_2 тільки вбачається, що діяльність по прийому вторинної сировини здійснювали невідомі особи.
Визнаючи  ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, суд виходив із висновку, що його вина підтверджується даними протоколу, та його безпосередніми поясненнями, в яких він визнає вину. 
В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_1 заперечив той факт, що він визнав свою вину під час судового засідання в суді першої інстанції.
Наполягав на тому, що він тільки зазначив в суді, як і вказував в своїх поясненнях, що допомагав своєму другові ОСОБА_3 , на пункті по прийманню безпечних відходів.
Також, ним було надано суду апеляційної інстанції витяг з Реєстру платників єдиного податку та виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, згідно яких ОСОБА_4 є фізичною особою підприємцем, що здійснює господарську діяльність у виді збирання безпечних відходів, оптової торгівлі відходами та брухтом, іншу діяльність щодо поводження з відходами. 
З рішення суду не вбачається повною мірою встановлених судом під час розгляду справи обставин, які становлять об`єктивну сторону адміністративних правопорушень, визначених частиною першою статті 164 КУпАП, у тому числі щодо систематичної, самостійної та ініціативної господарської діяльності  ОСОБА_1  без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, відповідно до закону, із посиланням на відповідні докази, досліджені судом, щодо конкретних встановлених судом фактів 18.09.2020 року  чи в будь-які інші дні, що свідчать про таку протиправну діяльність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
При цьому, слід зазначити, що у разі недоведення здійснення особою саме господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання, сам по собі факт вчинення певних дій по прийому вторинної сировини, особою, яка там працює як найманий працівник (на підставі укладеного договору чи без такого), не визнається адміністративним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 164 КУпАП. 
Окрім того, суддею не наведено у оскарженій постанові і висновку щодо форми вини  ОСОБА_1  у вчиненому адміністративному правопорушенні, встановленої судом: чи усвідомлював він протиправний характер своєї поведінки, передбачав її шкідливі наслідки і бажав (свідомо допускав) їх настання тощо, що має значення як для встановлення наявності складу правопорушення, так і для накладення на особу стягнення за його вчинення у межах визначеної законом санкції.
     Враховуючи вищезазначене, висновок суду першої інстанції про винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.164 ч.1 КУпАП, був зроблений передчасно, без дослідження всіх обставин справи, з порушенням норм КУпАП.
Оскільки ОСОБА_1 не є суб`єктом господарювання, в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164  КУпАП.
      Отже, при розгляді справи судом першої інстанції були залишені поза увагою обставини, які мають суттєве значення для прийняття рішення по справі, а тому постанова суду підлягає скасуванню.
           За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що провадження у справі відносно ОСОБА_1   слід закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КУпАП.
      Керуючись ст. 294 КУпАП суд,  – 
П О С Т А Н О В И В : 
   Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 09.11.2020 року щодо  ОСОБА_1  – скасувати.
          Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1  за ч.1 ст. 164 КУпАП на підставі ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
  Постанова  апеляційного суду набирає законної сили негайно після її  винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Миколаївського
апеляційного суду  Міняйло М.П.