ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 814/4182/15
касаційне провадження № К/9901/25109/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області (далі у тексті -  ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області, Інспекція) на постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.01.2016 (суддя - Фульга А.П.) та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016 (головуючий суддя - Милосердний М.М., судді - Бітов А.І., Ступакова І.Г.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СП УКРСОЯ» (далі у тексті - ТОВ «СП УКРСОЯ», Товариство) до Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.11.2015 № 0010822202, № 0010832202, №  0010842202, №  0010851701,

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року ТОВ "СП УКРСОЯ" звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Центральному районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 10.11.2015 №0010832202, №0010822202, №0010842202, №0010851701.

Позовні вимоги Товариство обґрунтувало тим, що висновки акту перевірки за якими прийняті оспорюванні податкові повідомлення-рішення, зроблені без достатніх на те фактичних та правових підстав.

Відповідач у письмових запереченнях від 14.12.2015 зазначає, що до перевірки позивачем не надані всі необхідні первинні документи, які б підтверджували здійснення господарських операцій, зокрема: договори, ТТ або подорожні листи, журнал довіреностей на придбання ТМЦ; посадові особи позивача та його контрагентів не могли фактично здійснювати господарські операції із урахуванням часу, оперативності проведення операцій, місцезнаходження майна, тому позивач не підтвердив правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту, завищив показники витрат, уклавши правочини із сумнівними (недобросовісними) контрагентами; крім того, позивачем не подано до контролюючого органу розрахунок та не нараховано суму збору за першу реєстрацію транспортного засобу трактора «Міні агротехніка КІОТІ». На підставі викладеного, просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Товариство не погодилось із рішеннями Інспекції про заниження податкових зобов`язань за господарськими операціями із зазначеними контрагентами і послалося на необґрунтованість висновків акту перевірки від 27.10.2015 № 446/14-03-22-02/37278720, на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення.

Постановою Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.01.2016, яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016, адміністративний позов задоволено, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Державної податкової інспекції у Центральної районі м. Миколаєва Головного управління ДФС у Миколаївській області від 10.11.2015 № 0010822202, № 0010832202, № 0010842202, № 0010851701.

Не погоджуючись із рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач подав до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просив скасувати судові рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

У доводах касаційної скарги по суті порушує питання, що суди не в повному обсязі дослідили та встановили обставини по справі, які свідчать про те, що товарність розглядуваних господарських операцій не підтверджена відповідними доказами, а подані платником первинні документи не містять відомостей про безпосереднє здійснення їх учасниками даних господарських операцій, рішення прийняті із порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки судів не відповідають обставинам справи, тому вони підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Позивачем заперечення на касаційну скаргу не надавались.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 07.09.2016 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Справа передана до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VІІ Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Ханова Р.Ф.

Верховний Суд ухвалою від 14.12.2020 призначив справу до касаційного розгляду в попередньому судовому засіданні на 15.12.2020.

Переглянувши судові рішення в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вказує на таке.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що ТОВ "СП УКРСОЯ", як платник податків, перебуває на обліку в ДПІ у Центральному районі м. Миколаєва ГУ ДФС у Миколаївській області. Основним напрямком діяльності Товариства є переробка соняшника у соняшникову макуху і соняшникову олію.

Із 08.09.2015 посадовими особами відповідача проводилась планова виїзна перевірка ТОВ "СП УКРСОЯ" з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 років тривалістю двадцять робочих днів. Під час перевірки наказом від 05.10.2015 №603 термін перевірки продовжено на десять робочих днів.

За результатами перевірки відповідачем складено акт від 27.10.2015 №446/14-03-22-02/37278720, згідно з висновками якого у позивача встановлено порушення: 1) підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пунктів 138.1, 138.4, підпунктів 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139, пункту 146.12 статті 146 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ із змінами та доповненнями (далі - ПК України, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), за рахунок чого ТОВ "СП УКРСОЯ" податок на прибуток за період з 01.01.2012 по 31.12.2014 у загальній сумі 891  061,  00 грн, у тому числі, по періодам: 2013 рік - 209  732,  00 грн, 2014 рік - 681  329, 00 грн.
2) пункту 198.3 статті 198, пункту 200.1 статті 200 ПК України, у результаті чого занижено податок на додану вартість у періоді, що перевірявся на загальну суму 320  245,  00 грн, у тому числі, по періодах: за грудень 2012 року у сумі 52,  00 грн, за січень 2013 року у сумі 6  667,  00 грн, за лютий 2013 року у сумі 5  532,  00 грн, за квітень 2013 року у сумі 620,  00 грн, за червень 2013 року у сумі 1  001,  00 грн, за липень 2013 року у сумі 33  536,  00 грн, за серпень 2013 року у сумі 7  138,  00 грн, за вересень 2013 року у сумі 1  767,  00 грн., за жовтень 2013 року у сумі 1  401,  00 грн, за листопад 2013 року у сумі 1  133, 00 грн, за грудень 2013 року у сумі 1  688,  00 грн., за січень 2014 року у сумі 880,  00 грн, за лютий 2014 року у сумі 265,  00 грн., за березень 2014 року у сумі 8  687, 00 грн, за травень 2014 року у сумі 20  566,  00 грн, за червень 2014 року у сумі 18  327,  00 грн, за липень 2014 року у сумі 5  417,  00 грн, за серпень 2014 року у сумі 65  489,  00 грн, за вересень 2014 року у сумі 64  296,  00 грн, за жовтень 2014 року у сумі 27  600,  00 грн, за листопад 2014 року у сумі 48  183,  00  грн.
3) пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 200.3 статті 200, пункту 201.10 статті 201, абзацу 6 пункту 11 підпункту 2 XX розділу ПК України, результаті чого зменшення від`ємного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду всього на суму 121  610,  00 грн, у тому числі: за грудень 2014 року на суму 121  610, 00 грн.
4) пункту 232.1 статті 232, пункту 239.2 статті 239 розділу VII "Збір за першу реєстрацію транспортного засобу" ПК України, ТОВ "СП УКРСОЯ" не подано до контролюючого органу розрахунок суми збору за першу реєстрацію транспортного засобу трактора "Міні агротехніка КІОТІ" та не нараховано суму збору за першу реєстрації транспортного засобу.

10.11.2015 на підставі висновків зазначеного акту Інспекцією прийняті, оскаржувані у даній справі податкові повідомлення-рішення: № 0010822202 про зменшення розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість, № 0010832202 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість, № 0010842202 про збільшення сум грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, №0010851701 про збільшення суму грошового зобов`язання за платежем збір за першу реєстрацію колісних транспортних засобів із урахуванням штрафних (фінансових) санкцій, на загальну суму 1  635 972,  33 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за період, який перевірявся, ТОВ "СП УКРСОЯ" відобразило в податковому обліку операції із суб`єктами господарської діяльності, із якими контролюючим органом встановлено відсутність реальності вчинення господарської операції з контрагентами: ПП "Феррум Плюс", ТОВ "Практікер Україна" та ПП "Технотест".

Так, позивачем у ході розгляду справи судами на підтвердження факту виконання сторонами своїх договірних зобов`язань за договорами із ПП "Феррум плюс" та ПП "Технотест" були надані суду копії наступних первинних документів: договір від 19.03.2014, рахунків - фактур, податкових накладних, видаткових накладних, а також рахунки на оплату.

Позивачем було доведено використання придбаних товарів у своїй господарській діяльності, оскільки - АМДФ, магнітна мішалка, магнітні стрижні, ваги ТВЕ, ЗІП до млина «В`юга», труба, денце СПД 300, плитка, заповнювач швів, генератор дизельний, бензогенератор є необхідними у процесі здійснення переробки соняшника.

Також, судами встановлено здійснення позивачем ремонту та поліпшення основних засобів, на який здійснювалась закупівля вказаних видів товарів. На момент здійснення правовідносин контрагенти позивача були зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість про, що свідчать дані відповідних Державних Реєстрів.

У матеріалах справи міститься достатньо доказів, які спростовують висновки акту перевірки Інспекції щодо нереальності здійснення фінансово-господарських відносин між позивачем із вказаними контрагентами.

Судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не прийнято до уваги посилання у запереченнях відповідача на лист ДПІ в Амур - Нижньодніпровському районі м.  Дніпропетровська від 12.07.2015, відповідно до змісту якого ПП "Феррум Плюс" не знаходиться за місцем реєстрації, та лист ДПІ у Малиновському районі м.  Одеси ГУ ДФС в Одеській області від 12.05.2015 щодо ПП "Технотест", оскільки дана інформація носить суб`єктивний характер та висновки викладені у листах не мають доказової сили у даному спорі за відсутності доведення факту нереальності господарської операції.

Також, перевіркою встановлено, що у порушення пункту 138.4, підпункту 138.8.1 пункту 138.8 статті 138, пункту 146.12 статті 146 ПК України, ТОВ "СП УКРСОЯ" завищено витрати, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування у сумі 4  773  604,  00 грн за рахунок включення до складу собівартості придбаних (виготовлених) та реалізованих товарів (робіт, послуг) витрат на ремонти об`єкта оперативної оренди (лізингу), які повинні були амортизуватись, за 2014 рік у сумі 680  535,  00 грн; витрати з електроенергії, проте підприємством не надано розрахункових документів  або на підставі яких можливо здійснити такий розрахунок, що підтверджують правомірність включення електропостачання до собівартості виготовленої продукції, за 2013 рік у сумі 1  103  854,  00 грн, за 2014 рік у сумі 2  798  726,  00 грн та за рахунок не здійснення зменшення прямих матеріальних витрат на вартість зворотних відходів (лузги) за 2014 рік у сумі 190  489,  00 грн.

Актом перевірки встановлено, що станом на 01.01.2014 на балансі ТОВ "СП УКРСОЯ" рахуються основні засоби на загальну суму тільки 179 583,  33 грн, у тому числі, по рахунку 104 - машини та обладнання - на суму 151  083,  33 грн; по рахунку 106 - інструменти прилади та інвентар - на суму 27  500,  00 грн; по рахунку 109 - інші основні засоби - на суму 1  000,  00 грн.

Колегія суддів Верховного Суду погоджується із висновками судів попередніх інстанцій, які не прийняли до уваги такі доводи відповідача, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем до перевірки були надані первинні бухгалтерські документи, які підтверджують, що станом на 01.01.2014 на балансі Товариства рахувались основні засоби на загальну суму 1 872 187,  41 грн, у тому числі, по рахунку 104 - машини та обладнання - на суму 151 083, 33 грн; по рахунку 105 - лінія по виробництву соняшникової та соєвої олії - суму 1 692 604, 08 грн; по рахунку 106 - інструменти прилади та інвентар - на суму 27 500, 00 грн; по рахунку 109 - інші основні засоби - на суму 1 000,00 грн.

Станом на 31.12.2014 на балансі Товариства рахувались основні засоби на загальну суму 2  402  000,  00 гривень, із урахуванням зносу у розмірі 1 969 000, 00 грн.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивачем було здійснено будівництво власної лінії для виробництва рослинної олії у приміщеннях орендованих споруд (договори оренди від 02.01.2013 майна №1 з ТОВ "Актив -12" та від 30.04.2013 №1 з ТОВ "Клівер"), яку поставлено на баланс Товариства та введено у експлуатацію.

Встановлено, що під час проведення перевірки ТОВ "СП УКРСОЯ" було надано документи, які підтверджують факт наявності на балансі основних засобів, а саме: баланс Товариства за 2013 - 2014 роки, накази про введення в експлуатацію основних засобів та акти введення обладнання в експлуатацію, однак, як зазначив позивач, ці документи не були взяті до уваги відповідачем.

Також, судами було у повній мірі досліджено той факт, що 05.06.2013 після отримання письмової згоди орендодавця та власника земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Миру 17-а, смт  Воскресенське, Жовтневий район, Миколаївська область, та на підставі наказу № 1-17-ОФ позивачем були розпочаті роботи з будівництва (встановлення) складського приміщення для збереження сировини та готової продукції на території орендованої виробничої бази за вказаною адресою. Дані роботи проводились силами власного персоналу, із використанням для будівництва складського приміщення матеріалів, які були придбані та знаходились на складі підприємства.

Як видно з матеріалів справи, у акті перевірки зазначено, що у ході обстеження орендованої площі за вказаною вище адресою, на якій відбувається виробництво олії соняшникової та іншої супутньої продукції встановлено, що ТОВ "СП УКРСОЯ" також здійснює будівництво складу для зберігання макухи та будівництво зерносховища.

Як зазначив позивач та не спростовував відповідач, останній в акті перевірки не вказує претензій щодо форми первинних документів, та підтверджує сам факт придбання будівельних матеріалів у постачальників, а також підтверджує факт будівництва складського приміщення для зберігання сировини та готової продукції.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що позивачем було правомірно включено у 2014 році витрати, що пов`язані із ремонтом та поліпшенням основних засобів у розмірі, що не перевищував 10 відсотків сукупної балансової вартості всіх груп основних засобів, та із урахуванням амортизації цих основних засобів на загальну суму 698 494,  00 грн.

Факт отримання товарів та використання їх у господарській діяльності позивача підтверджено наявними у матеріалах справи первинними бухгалтерськими та податковими документами, виписаними  у відповідності до вимог пункту 9.2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансової звітності в Україні», пункту 2.4. «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

За визначенням статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі у тексті - Закон №996-XIV) первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Як визначено підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК України, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Також, у відповідності до статті 1 Закону №996-XIV господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Зміст наведених положень у їх системному зв`язку свідчить про те, що наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності та належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення операції й подальшого використання придбаного товару (робіт, послуг) у межах господарської діяльності платника.

Щодо того встановленого перевіркою завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за рахунок нездійснення зменшення прямих матеріальних витрат на вартість зворотних відходів (лузги) за 2014 рік у сумі 190  489,  00 грн, яка залишилась не реалізованою станом на 03.12.2014 у сумі 190  489, 00 грн, Суд зазначає таке.

Судами встановлено, що згідно з декларацією на прибуток позивача за 2014 рік вбачається, що матеріальні витрати були зменшені на вартість зворотних відходів, які залишились не реалізованими станом на 31.12.2014 у сумі 190 489, 00 грн.

У рядку 05.1 декларації на прибуток ТОВ "СП УКРСОЯ" за 2014 рік зазначена сума витрат на реалізацію продукції без урахування вартості залишку соняшникової лузги станом на 31.12.2014.

Також, Верховний Суд вважає достатніми встановлені судами факти того, що витрати позивача понесені ним фактично, також пов`язані із сплатою електроенергії під час виготовлення власної продукції, а тому твердження ДПІ щодо завищення витрат, що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування за рахунок включення до складу собівартості витрат на електроенергію є хибними.

Підпунктом 138.10.3 пункту 138.10 статі 138 ПК України витрати на утримання основних засобів, інших необоротних матеріальних активів, пов`язаних зі збутом товарів, виконанням робіт, наданням послуг (оперативна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона) віднесено до складу витрат на збут.

Визначений статтею 138 ПК України перелік витрат не може бути предметом вибіркового використання у процесі оподаткування. Тобто, платник податків під час обчислення об`єкта оподаткування з податку на прибуток повинен враховувати усі, перелічені статтею 138 ПК України витрати, які були понесені ним під час господарської діяльності.

Згідно з підпунктом 14.1.27 пункту 14.1 статті 14 ПК України, витрати - сума будь - яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу.

Отже, необхідною умовою для включення понесених витрат до складу валових витрат є їх реальність та наявність зв`язку цих витрат з господарською діяльністю підприємства. Це означає, що понесення таких витрат повинно бути складовою частиною діяльності особи, що направлена на отримання доходу.

Пункт 138.2 статті 138 ПК України передбачає, що витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II ПК України.

Відповідно до пункту 138.4 статті 138 ПК України витрати, що формують собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг, крім не розподільних постійних загальновиробничих витрат, які включаються до складу собівартості реалізованої продукції в періоді їх виникнення, визнаються витратами того звітного періоду, в якому визнано доходи від реалізації таких товарів, виконаних робіт, наданих послуг.

Так, пунктом 138.8 статті 138 ПК України визначено, що собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг складається з витрат, прямо пов`язаних з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг, а саме: прямих матеріальних витрат; прямих витрат на оплату праці; амортизації виробничих основних засобів та нематеріальних активів, безпосередньо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; загальновиробничі витрати, які відносяться на собівартість виготовлених та реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку; вартості придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг; інших прямих витрат, у тому числі витрат з придбання електричної енергії (включаючи реактивну).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 ПК України, не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Витрати на спожиту електроенергію визначались позивачем на підставі показників лічильників, а тому Товариство правомірно віднесло їх на підставі належним чином оформлених первинних документів до складу собівартості реалізованої готової продукції. Під час перевірки відповідачем не встановлено фактів передачі електричної енергії іншим користувачам.

Також, Суд звертає увагу на те, що відповідач помилково пов`язує запропонований працівниками Інспекції підхід, який має ознаки "непрямих методів", до визначення кількості спожитої електроенергії, яка не підлягає включенню до валових витрат, оскільки такий метод проведення перевірки вимогами податкового законодавства, а саме: ПК України та інших нормативно - правових актів, не передбачений.

Враховуючи викладене, доводи Інспекції щодо безпідставного включення позивачем до складу собівартості реалізованої готової продукції вартості електроенергії, без підтвердження фактичного обсягу споживання, на загальну суму 3  902 580, 00 грн є необгрунтованими.

Що стосується посилання відповідача на встановлене перевіркою завищення витрат на збут та нарахування податку на прибуток, у зв`язку із придбанням транспортно-експедиційних послуг у ТОВ "ТЕП Транско", Суд вважає, що судом першої інстанції та  апеляційним судом досліджено всі обставини справи у цій частині вимог і встановлено, що 25.11.2014 між ТОВ "СП УКРСОЯ" та ТОВ "ТЕП Транско" був підписаний договір про транспортно-експедиторське обслуговування вантажів № 58, за умовами якого експедитор (ТОВ "ТЕП Транско") надав позивачеві транспортно-експедиційні послуги з перевалювання вантажу на території ТОВ "Завод Океан". Факт надання транспортно-експедиційних послуг підтверджується виготовленням відповідних документів: ветеринарного сертифікату, сертифікату походження товару, виданого ТПП, фіто - санітарного сертифікату, комплекту судових документів на вантаж: коносаменти тощо.

Так, судом першої інстанції, із висновками якого погодився апеляційний суд зазначено, що твердження інспекторів у акті перевірки щодо здійснення експортних операцій Товариством не знайшли свого підтвердження, оскільки під час розгляду справи та дослідженні документів, наданих сторонами підтверджено, що ТОВ "СП УКРСОЯ" не проводило експортних операцій, а такі послуги виконувались експортерами цього товару, а саме: ТОВ "Геделіс", ТОВ "Смарт Солюшнс", ТОВ "Фоззі Фуд", ТОВ "Шерон Груп".

Крім того, суди звернули увагу на те, що у грудні 2014 року між позивачем та ТОВ "Созидатель 2000" був підписаний договір поставки № 1012/01 Ж, за умовами якого ТОВ "СП УКРСОЯ" зобов`язувалась поставити та передати у власність ТОВ "Созидатель 2000" макуху. Згідно з досягнутих домовленостей до обов`язків продавця входила доставка товару на ТОВ "Завод Океан" склад ТОВ "ТЕП Транско", включаючи подальші транспортно-експедиторськими послуги (у тому числі, виготовлення сертифікатів ветеринарних, фіто-санітарних та походження товару, оформлення комплекту судових документів на вантаж у порту) з метою відвантаження цього товару на експорт. Як вбачається у матеріалах справи, ТОВ "Созидатель 2000" продав цей товар (макуху) ТОВ "Фоззи Фуд", на ім`я якого була виготовлена позивачем уся необхідна документація. 

За таких обставин, висновок відповідача про завищення позивачем витрат на збут та нарахування податку на прибуток є безпідставним.

Доводи скаржника, наведені в касаційній скарзі з приводу не подачі до контролюючого органу розрахунку та несплату суми збору за першу реєстрацію транспортного засобу колегія суддів Верховного Суду не приймає до уваги, виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 231.1 статті 231 ПК України, платниками збору за першу реєстрацію транспортного засобу є юридичні та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, що відповідно до статті 232 цього Кодексу є об`єктами оподаткування.

Розділом "г" підпунктом 232.1.1 пунктом 232.1 статті 232 ПК України чітко визначено, що транспортні засоби вантажні, самохідні, що використовуються на заводах, складах, у портах та аеропортах для перевезення вантажів на короткі відстані, - товарна позиція 8709 згідно з УКТ ЗЕД не є об`єктом оподаткування збором за першу реєстрацію транспортних засобів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що транспортний засіб «міні трактор КІОТІ» використовувався позивачем лише для перевезення сировини на складі Товариства, тому не являється об`єктом оподаткування збором за першу реєстрацію у зв`язку із чим обов`язку подавати відповідному контролюючого органу за місцем свого знаходження та за місцем реєстрації транспортного засобу розрахунок суми збору за такі транспортні засоби не виникає.

Частиною 3 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, та вимоги ч. 1 статті 71 КАС України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Колегія суддів, на підставі досліджених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи та доводів сторін, погоджується із їх висновками щодо того, що позовні вимоги ТОВ "СП УКРСОЯ" є обґрунтованими, документально підтвердженими та відповідають вимогам, встановленим податковим законодавством до даних правовідносин, та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю, оскільки, у ході розгляду справи не знайшли підтвердження доводи наведені відповідачем у касаційній скарзі, що у ході перевірки позивачем не були надані первинні документи у зв`язку із їх відсутністю. 

Відтак, оцінивши повноту, характер, об`єктивність та юридичне значення установлених конкретних фактичних обставин справи, суди попередніх інстанцій визнали їх такими, що свідчать про помилковість тверджень відповідача щодо нереального характеру правовідносин позивача із згаданими контрагентами, про завищення витрат придбаних товарів, витрат на ремонти об`єкту оперативної оренди, завищення витрат на збут та нарахування податку на прибуток, у зв`язку із придбанням транспортно-експедиційних послуг, в тому числі, за рахунок включення до складу собівартості витрат на електроенергію, а також щодо не подачі до контролюючого органу розрахунку та несплату суми збору за першу реєстрацію транспортного засобу.  

Доводи ж касаційної скарги не спростовують мотивів, покладених судами в основу оскаржуваних рішень, дублюють аргументи акту перевірки та апеляційної скарги, належна правова оцінка яким була надана судами першої та апеляційної інстанцій. Відповідач на обґрунтування своїх вимог не зазначив, у чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права (неправильно розтлумачено закон або застосовано закон, який не підлягав застосуванню, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню) чи порушення норм процесуального права судами попередніх інстанцій, що призвело до постановлення незаконних судових рішень.

У касаційній скарзі не наведено інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в акті перевірки, запереченні на позовну заяву та з урахуванням яких суди вже надавали оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно з частиною третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Центральному районі міста Миколаєва Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а постанову Миколаївського окружного адміністративного суду від 25.01.2016 та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2016  - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття і оскарженню не підлягає.

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова