Справа № 306/2773/13-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

17 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Кожух О.А.,
       з участю секретаря Купар Л.В.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Свалявського районного суду від 21 вересня 2020 року (у складі судді Вінер Е.А.) за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_1 у вересні 2020 р. звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця. 
       Просив:
-визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. при розподілі коштів отриманих від боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № 62767592 протиправними;
-зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. при розподілі коштів отриманих від боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № 62767592 виключити з розподілу коштів винагороду приватного виконавця у сумі 22 324,18 грн. і 218,66 грн. і здійснити її перерахунок на рахунок стягувача ТОВ «Свалява-Міськбуд», код 33000657 отримані грошові кошти в сумі 246 496,91 грн. і 2 423, 95 грн. згідно з квитанції від 25.08.2020 р.;
-зобов`язати приватного виконавця із урахуванням добровільного виконання рішення суду та надходження на його рахунок коштів, визначених виконавчими документами на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» закінчити виконавче провадження і скасувати заходи примусового виконання визначені ст.40Закону України «Про виконавче провадження».
       Узагальнені доводи скарги зводяться до того, що приватний виконавець розподілив отримані від боржника кошти в порядку добровільного виконання рішення суду відповідно до вимог ст.45 Закону України «Про виконавче провадження», однак скаржник вважає такі дії приватного виконавця протиправними.
       Ухвалою Свалявського районного суду від 21 вересня 2020 р. провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 закрито. 
       Роз`яснено заявнику, що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
       Адвокат Шпуганич В.П. в інтересах ОСОБА_1 просить скасувати цю ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. Доводить про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до того, що скаржник не ставить вимоги про скасування постанови приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, оскаржуються дії щодо неперерахування коштів стягувачу, а їх зарахування на інші витрати.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Усі учасники судового процесу були належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, однак у судове засідання сторони не з`явилися. Від адвоката Шпуганича В.П. надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, за наявними в справі матеріалами. Відтак цю справу належить розглядати за відсутності учасників процесу.
       Суд першої інстанції виходив із того, що оскарження дій приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. пов`язані з розподілом коштів винагороди приватного виконавця в сумі 22 424,18 грн. і 218,66 грн., здійсненні перерахунку на рахунок стягувача ТОВ «Свалява-Міськбуд», і пов`язаних із цим дій, а тому справа повинна розглядатись в порядку адміністративного судочинства.
       Колегія суддів погоджується із таким висновком оскільки він повністю відповідає обставинами справи, нормам матеріального та процесуального права.
       Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
       Натомість, згідно з правилами адміністративного судочинства щодо особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця за частиною першою статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час звернення скаржника до суду зі скаргою) учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб. 
       Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеними нормами процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Водночас частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
       Із наведених норм права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
       Як видно з матеріалів справи, 07.08.2020 р. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62766093 на виконання виконавчого листа № 306/2773/13, виданого 05.08.2020 р. про стягнення із ОСОБА_1 суми 246 496,91 грн. (а.с.7), 2 423,95 грн. у відшкодування судових витрат (а.с.8). Також 07.08.2020 р. було винесено постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, якою визначено для боржника 303 грн. розміру мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.9 зворот).
       Боржник сплатив ці всі кошти, що підтверджується квитанціями про оплату (а.с.10,11).
       Однак, із відповіді приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Ярошевського Д.А. від 28.08.2020 р. убачається, що залишок нестягнутих коштів по зведеному виконавчому провадженню № 62767592 з примусового виконання виконавчого листа № 306/2773/13, виданого 05 серпня 2020 р., складає 25 841,56 грн., оскільки розподіл коштів, сплачених боржником, здійснювався відповідно до ст.45 і ч.1 ст.46 Закону України «Про виконавче провадження».
       Скаржник не погоджується із таким розподілом грошових коштів і заперечує проти того, що приватний виконавець кошти, які вніс боржник на погашення сум заборгованостей, направив не на погашення основної суми боргу, а на свою винагороду в сумі 22 324,18 грн. і 218,66 грн.
       Колегія суддів констатує, що скарга подана ОСОБА_1 стосується оскарження дії приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди приватного виконавця, а відтак такі спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
       Саме до цього зводиться правова позиція Великої Палати  Верховного Суду в справі № 921/16/14-г/15 від 06 червня 2018 р. 
       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і в контексті спірних правовідносин на їх правильність не впливають.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України,-
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.                                                                                 2.Ухвалу Свалявського районного суду від 21 вересня 2020 року залишити без змін.                                                                                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 29 грудня 2020 р.
Судді