ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 948/800/20  Номер провадження 22-ц/814/2676/20	Головуючий у 1-й інстанції Кравець С. В.  Доповідач ап. інст. Лобов О. А.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Лобов О.А.,
судді: Дорош А.І., Триголов В.М.
розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Машівського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2020 року (час ухвалення судового рішення та дата виготовлення повного тексту судового рішення не зазначені) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вказаним позовом, просив ухвалити рішення, яким стягнути із  ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 20.01.2014 року у сумі 13 078,27 грн., яка складається з 10 991 грн. 39 коп. інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, 2 086 грн. 88 коп. – 3 % річних від простроченої суми.
Заявлені вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за укладеним договором б/н від 20.01.2014 року.
       
Заочним рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2020 року відмовлено в задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».
Зазначено порядок оскарження заочного рішення.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати, постановити нове про задоволення позовних вимог банку в повному обсязі. 
  В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті безпідставно відкинув докази, надані банком в обґрунтування заявлених вимог, не звернув увагу на той факт, що банк просить стягнути кошти за невиконання судового рішення, поклавши на банк обов`язок подання додаткових доказів за відсутності заперечень відповідача. Суд усунувся від вирішення спору, оскільки мав би перевірити правильність розрахунку заборгованості та у разі незгоди з ним навести свій розрахунок. 

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 20.01.2014 року ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з анкетою-заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку та прохала надати їй кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.22).
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між нею і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с.22).
Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт розмір щомісячних платежів становить 7 % від заборгованості (а.с.23).
Відповідно довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки ОСОБА_1  старт карткового рахунку за спірним договором відбувся 30.01.2014 року з встановленням кредитного ліміту у розмірі 6 000 грн., однак до 14.01.2020 року кредитний ліміт було встановлено у розмірі 0,00 грн. (а.с.20).
Згідно розрахунку, наданого АТ КБ «Приватбанк», загальна сума заборгованості станом на 27.05.2020 року становить 13 078 грн. 27 коп., з яких: 
10 991 грн. 39 коп. інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання;
2 086,88 грн. – 3 % річних від простроченої суми. (а.с.7-9)
Рішенням Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 16.09.2014р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № SAMDN51000136528407 від 30.01.2014 року в сумі 16 565 грн. 59 коп.
Вирішено питання судових витрат (а.с.6).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що у анкеті-заяві позичальника процентна ставка не зазначена, сплата комісії не передбачена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених банком розмірах і порядках нарахування.

Судом також встановлено, що позивач не надав належного розрахунку заборгованості, виходячи з усіх його складових, а також доказів про те. Чи зверталося до примусового виконання рішення третейського суду, якщо так, то чи виконане воно і в якому розмірі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк», апеляційний суд виходить з такого.
       Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За змістом положень ст.12, ст.13, ст.89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності і диспозитивності. 
Кожна із сторін зобов`язана довести належними і допустимими доказами ті, обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог та заперечень. 
Суд розглядає цивільні справи у межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Суд не може збирати докази, що стосуються спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судоми у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійснені учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів. 
Принцип диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) не звільняє учасника справи від обов`язку доказування обставин, на які він посилається у підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги або заперечення позову (ст.81 ЦПК України). 
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Як слідує зі змісту пред`явленого позову, предметом позову є вимога про стягнення з боржника в порядку ч.2 ст.625 ЦК України боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення і трьох відсотків річних. 
У підтвердження заявлених вимог Банк надав суду рішення Третейського суду при Асоціації «Дніпровський Банківський Союз» від 16.09.2014р. у справі № 4916/2014, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № SAMDN51000136528407 від 30.01.2014 року в сумі 16 565 грн. 59 коп.
Зі змісту рішення третейського суду вбачається, що справу розглянуто без участі відповідача ОСОБА_1 . Третейським судом стягнута заборгованість за кредитом, розрахована за станом на 19 серпня 2014 року у сумі 16 565 грн. 59 коп., яка включає усі штрафні санкції, комісії, і відсотки (а.с.6).
У позові стверджується, що відповідач має заборгованість у сумі 13 078 грн., з яких 10 991 грн. – індекс інфляції, 2 086,88 грн. – три відсотки річних.
З наданого розрахунку слідує, що інфляційне збільшення суми заборгованості і три відсотки річних розраховані, виходячи із основної суми боргу у розмірі 11 998,70 грн. (а.с.7-9).
У позові і додатках до нього відсутні будь-які обґрунтовані пояснення та/або доводи про те, чому інфляційне збільшення суми боргу і три відсотки річних мають розраховуватися із 11 998,70 грн. заборгованості, відсутні належні і допустимі докази про те, за станом на який час і на якій підставі така заборгованість виникла.
Суд першої інстанції дав правильну оцінку наведеним обставинам і зробив обґрунтований висновок про недоведеність заявлених вимог.
Стосовно тверджень апеляційної скарги про обов`язок суду перевірити правильність наданого позивачем розрахунку і зробити свій розрахунок апеляційний суд зауважує, що суд першої інстанції був позбавлений можливості самостійно перевірити правильність розрахунку з огляду на відсутність у справі будь-яких доказів у підтвердження суми заборгованості, на яку має бути нарахований індекс інфляції і три відсотки річних.

Провести розрахунок інфляційних втрат і трьох відсотків річних на суми заборгованості, стягнутої рішенням третейського суду не є можливим, оскільки, як правильно встановив суд першої інстанції, у справу не надано доказів про звернення цього рішення до примусового виконання та/або про обізнаність відповідача про існування такого рішення. 

Окрім того, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що обставини, встановлені рішенням третейського суду, підлягають доказуванню в загальному порядку при розгляді справи судом (ч.8 ст.82 ЦПК України). 

Зважаючи на встановлене, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції. 

      Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»  залишити без задоволення.

Заочне рішення Машівського районного суду Полтавської області від 10 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України. 

Повний текст постанови виготовлено 14 грудня 2020 року

     Головуючий суддя                                                     О. А.Лобов  

     Судді                                                                           А.І.Дорош

В.М. Триголов