Ухвала
Іменем України
 
29 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 638/15252/16-ц
провадження № 61-15129ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                Зайцева А. Ю., 
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульна Ганна Олександрівна, ОСОБА_2 , на незаконні дії державного виконавця щодо виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року у цивільній справі № 638/15252/16-ц,
 
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на незаконні дії старшого державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульної Г. О. щодо виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року у цивільній справі                          № 638/15252/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, якою накладено арешт на все рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння  АДРЕСА_1 та всередині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить  ОСОБА_1 .
В обґрунтування скарги посилалась на те, що державний виконавець, не дотримуючись основних принципів, на яких базується виконавче провадження, порушила її конституційне право на недоторканість житла та завдала неприпустимих обмежень її права власності. 
Заявник вказувала, що вона, як сторона виконачого провадження, не отримала копії ухвали про примусове проникнення до житла від 29 березня 2017 року, а державним виконавцем було залучено до здійснення виконавчих дій невідомих осіб, які пошкодили належне їй майно, а саме - вхідні ворота. 
Також посилалась на те, що виконавцем не вчинено дій для добровільного виконання ухвали суду про арешт майна від 24 лютого 2017 рокута не здійснено виходів за вказаною адресою.
У зв`язку з наведеним,просила суд визнати незаконними дії старшогодержавного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області ЩегульноїГ. О. щодо здійснення опису та накладення арешту на усе рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння і в середині житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 , а також скасувати постанову про опис та арешт майнавід 31березня 2017 року у виконавчому провадженні            № 53533989.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Залишаючи скаргу без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, щозаявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що державним виконавцем здійснено незаконні дії під час опису та накладення арешту на спірне майно. При цьому суд зазначив, що державний виконавець , виконуючи ухвалу суду від 24 лютого 2017 року, діяв відповідно до вимог чинного законодавства та в межах своїх повноважень. Порушень прав чи свобод заявника суд не встановив.
Постановою Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2019 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ухвала місцевого суду є законною, обґрунтованою, відповідає встановленим обставинам справи, постановлена з додержанням вимог процесуального права, а підстави для її скасування відсутні.
15 жовтня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                        ОСОБА_1 подала через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від                 05 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від                          15 вересня 2020 року.
 
В касаційній скарзі заявник просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки діям державного виконавця під час проникнення на територію її домоволодіння. 
 
Під час здійснення виконавчих дій були порушені її права на недоторканість житла, а при проникненні до житла державним виконавцем було пред`явлено копію ухвали суду від 29 березня 2017 року про надання дозволу на примусове проникнення до житла, яка станом на 31 березня 2017 року не набрала законної сили. 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.
Суди установили, що 24 лютого 2017 року ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова у цивільній справі № 638/15252/16-ц за позовом                            ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про поділ майна подружжя вжито заходи забезпечення позову та накладено арешт на все рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 та всередині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що належить ОСОБА_1 .
Згідно даних Інформації про виконавче провадження, виконавчий документ до державного виконавця надійшов 06 березня 2017 року, в цей же день на підставі заяви стягувача прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження.
Державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульною Г. О. було вчинено ряд виконавчих дій у виконавчому провадженні № 53533989. 
Зокрема, 07 березня 2017 року, 15 березня 2017 року та 21 березня 2017 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 з метою опису та арешту майна боржника, однак допуску до житла боржника надано не було, про що були складені відповідні акти.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, було задоволено подання старшого державного виконавця Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульної Г. О. та надано дозвіл на примусове проникнення до житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить на праві власності ОСОБА_1 , при примусовому виконанні ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі                                                  № 638/15252/16-ц.
31 березня 2017 року на виконання ухвали Дзержинського районного суду              м. Харкова від 24 лютого 2017 року старшим державним виконавцем Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульною Г.О. прийнято постанову про опис та арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № 53533989.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
 
За змістом статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
 
Відповідно до частини першої, другої, четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
 
Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.
 
Опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.
 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний, зокрема утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення та допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
 
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
 
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
 
Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.
 
Згідно з частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Обґрунтовуючи скаргу на дії державного виконавця, ОСОБА_1 посилалась на їх неправомірність при здійснені опису та накладення арешту на усе рухоме майно, яке знаходиться на території домоволодіння АДРЕСА_1 та всередині вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, власником якого вона є, кореспондуючи їх з виконанням ухвали суду від 29 березня 2017 року про надання державному виконавцю дозволу на примусове проникнення до житла боржника, яка не набрала законної сили.
Судами попередніх інстанцій установлено, що в постанові про опис та арешт майна боржника від 31 березня 2017 року (ВП №53533989) не міститься посилання на виконання ухвали про примусове проникнення до житла від             29 березня 2017 року, однак є посилання на виконання ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 лютого 2017 року (про накладення арешту на усе рухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 ). 
У постанові про опис та арешт майна боржника від 31 березня 2017 року зазначено, що описане майно було передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 в присутності її представника, в особі адвоката Горбачова І. А. та понятих, будь-яких зауважень від боржника та/чи її представника під час здійснення вказаних виконавчих дій не надходило.
З огляду на викладене, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, установивши, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а доказів на підтвердження неправомірності його дій щодо здійснення опису та накладення арешту на майно заявником не надано, дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без задоволення. 
Доводи заявника про порушення її права недоторканість житла під час здійснення виконавчих дій є безпідставними та спростовуються висновками судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладеними у мотивувальній частині рішень.
 
Інші доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями.
З урахуванням наведеного, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
                                                          
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дзержинського районного суду                        м. Харкова від 05 квітня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Харківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області Щегульна Ганна Олександрівна, ОСОБА_2 , на незаконні дії державного виконавця щодо виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 24 лютого 2017 року у цивільній справі № 638/15252/16-ц.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                  Є. В. Коротенко
                                                                                                         
                                                                                                                С. Ю. Бурлаков 
                                                                                                  
                                                                                                                А. Ю. Зайцев