СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2020 р.                                                                Справа № 905/1639/19  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Сіверін В.І., суддя Гетьман Р.А. , суддя  Терещенко О.І. 

за участю секретаря судового засідання Новікової Ю.В.

за участю представників:
від позивача: Медведєв Л.Ю., адвокат, довіреність;
від відповідача: Щекодіна О.І., довіреність;
від третьої особи: Разборський І.А., довіреність;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу третьої особи (вх. № 2429 Д/1) на рішення господарського суду Донецької області від 17.08.2020 року ухвалене у приміщенні вказаного суду суддею Боковою Ю.В., повний текст якого складено 25.08.2020 року, у справі 

за позовом: Публічного акціонерного товариства “Часівоярський вогнетривкий комбінат”, Донецька область, Бахмутський район, місто Часів Яр,
до: Виробничого ремонтно- житлового підприємства міста Часів Яра, Донецька область, Бахмутський район, м. Часів Яр,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Часовоярська міська рада, Донецька область, Бахмутський район,                       м. Часів Яр,
про стягнення боргу у розмірі 569333,18грн.,-  

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство “Часівоярський вогнетривкий комбінат” звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до виробничого ремонтно-житлового підприємства міста Часів Яра про стягнення боргу у розмірі 569333,18 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань з оплати за надані послуги з теплопостачання, внаслідок чого утворилась заборгованість за період з листопада 2018 по квітень 2019.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 11.09.2019 року, зокрема, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 905/1639/19; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Часовоярську міську раду.
Рішенням господарського суду Донецької області від 17.08.2020 позов задоволено.
Стягнуто з виробничого ремонтно- житлового підприємства міста Часів Яра (84551, Донецька область, Бахмутський район, місто Часів Яр, вулиця Комунальна, будинок №4; код ЄДРПОУ 24647462) на користь публічного акціонерного товариства “Часівоярський вогнетривкий комбінат” (84551, Донецька область, Бахмутський район, місто Часів Яр, вулиця Комсомольська, будинок №1, код ЄДРПОУ 00191776) основний борг в сумі 569333,18 грн., судовий збір в сумі 8539,99 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано доведеністю та обґрунтованістю позовних вимог. Суд першої інстанції дійшов до висновку, що обов`язок безпосередньо утримання майна виникає у відповідача на підставі актів цивільного законодавства, тому обов`язок з оплати зазначених послуг покладається на балансоутримувача - Виробниче ремонтно-житлове підприємство м. Часів Яр.
Місцевим господарським судом визнано безпідставними посилання відповідача на ті обставини, що він є балансоутримувачем вказаних у позові приміщень і не є споживачем послуг з теплопостачання, а тому обов`язку з оплати вказаних послуг не настало, оскільки спірні житлово-комунальні послуги пов`язані з утриманням приміщень. 
Суд першої інстанції послався на те, що наданий позивачем розрахунок є арифметично вірним, відповідає законодавству та фактичним обставинам справи, оскільки з розрахунку позовних вимог та наданих витягів з особистих рахунків за спірними адресами вбачається, що вони зазначені з урахуванням коефіцієнта (відхилення фактичних показників від врахованих у встановлених тарифах на послугу з централізованого опалення (Кі) та відповідних тарифів на послуги з централізованого опалення, які надаються позивачем).
Разом з тим, відповідачем до матеріалів справи не надано належних доказів на підтвердження обставин неотримання відповідних послуг у спірний період з листопада 2018 по квітень 2019.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Часовоярська міська рада із вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодилася, звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить це рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Апелянт вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, посилається на те, що власником спірних приміщень, до яких постачалася теплова енергія, є Часовоярська міська рада, а Виробниче ремонтно-житлове підприємство міста Часів Яр є лише балансоутримувачем цих приміщень. На думку апелянта, балансоутримувач не несе відповідальності за несплату за отримані власником послуги з теплопостачання. 
Зазначає, що відповідач не є споживачем житлово-комунальних послуг, оскільки не є власником спірних житлових приміщень, тому у нього відсутній обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги.
Також на переконання Часовоярської міської ради, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено принцип диспозитивності та вірогідності доказів, а саме покладено тягар доказування на відповідача та третю особу.
У відзиві на апеляційну скаргу Публічне акціонерне товариство “Часівоярський вогнетривкий комбінат” вважає, що апеляційна скарга не містить підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а оскаржуване рішення господарського суду Донецької області від 17.08.2020 у цій справі є законним, обґрунтованим та таким, що ухвалене у відповідності до норм матеріального та процесуального права.
Позивач зазначає, що власником спірних приміщень є Часовоярська міська рада, а балансоутримувачем (споживачем послуг з опалення) - Виробниче ремонтно-житлове підприємство міста Часів Яр, на яке покладено обов`язок утримання будинків.
Зазначає, що посилання відповідача на те, що він є балансоутримувачем вказаних у позові приміщень і не є споживачем послуг з теплопостачання є безпідставними, оскільки спірні житлово-комунальні послуги пов`язані з утриманням приміщень. Вважає, що обов`язок з оплати зазначених послуг виникає у відповідача на підставі актів цивільного законодавства, які передбачають обов`язок балансоутримувача в утриманні переданого йому майна.
Позивач вважає, що саме відповідач, як фактичний споживач послуг, повинен розрахуватися за них. Зазначає, що відповідачем не надано належних доказів на підтвердження обставин неотримання відповідних послуг у спірний період.
Апелянтом подано клопотання, в якому Часовоярська міська рада просить при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин при вирішенні цього спору застосувати правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №686/6276/19.
У судовому засіданні 26.10.2020 представники третьої особи та відповідача підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги і просили її задовольнити.
Представник позивача просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Щодо заявленого клопотання апелянта, в якому Часовоярська міська рада просить при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин при вирішенні цього спору застосувати правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 01.09.2020 року у справі №686/6276/19, колегія суддів зазначає, що правовідносини які склались у справі №686/6276/19 не є аналогічними із тими, що склались між сторонами у даній справі № 905/1639/19.
Частиною 1 статті 9 Конституції України встановлено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі — Конвенція) ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 p. і набула чинності в Україні 11 вересня 1997 p. 
З прийняттям у 2006 році Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”, Конвенція та практика Суду застосовується судами України як джерело права.
Частиною 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено застосування судом Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003 року, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 року зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване частиною 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
“Розумність” строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі “G. B. проти Франції”), тощо. Отже, поняття “розумний строк” є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду цивільної справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
З огляду на викладене та зважаючи, що на думку суду обставини справи свідчать про наявність у справі матеріалів достатніх для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, а також те, що судом сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів (надано достатньо часу для підготовки до судового засідання, ознайомитись із матеріалами справи, зняти з них копії, надати нові докази тощо), позиція третьої особи стосовно оскаржуваного рішення достатньо повно викладена в апеляційній скарзі, подальше відкладення розгляду справи суперечитиме вищезгаданому принципу розгляду справи впродовж розумного строку.
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі і відзиві доводи, заслухавши присутніх учасників процесу, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу у межах доводів та вимог апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням виконавчого комітету Часовоярської міської ради №6 від 25.01.2006 “Про визначення виробників послуг у місті Часів Ярі та виконавців житлово-комунальних послуг у житловому фонді територіальної громади міста Часів Яру” визначено виробником послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в м. Часів Яр, зокрема, у п.1.1.2, відкрите акціонерне товариство “Часівоярський вогнетривкий комбінат”. 
У п.2.1 вказаного рішення визначено виконавцями житлово-комунальних послуг в житлових будинках комунальної власності територіальної громади міста Часів Яру, зокрема Часівоярське виробниче ремонтно-житлове підприємство.
Виконавці житлово-комунальних послуг відповідно до вказаного рішення повинні були забезпечити виготовлення бланків договорів на надання житлово-комунальних послуг по формі згідно додатку 1 (п.3.1); укладання договорів на надання житлово-комунальних послуг мешканцям житлових приміщень (п.3.2); укладання договорів з підприємствами - виробниками послуг і постачання послуг з централізованого опалення, гарячого та холодного водопостачання та договорів на утримання житлового фонду і прибудинкових територій з підприємствами, що здійснюють утримання житлових будинків та прибудинкових територій (п.3.3).
Рішенням виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.04.2012 року №53 «Про визначення виконавця житлово – комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Часів Яру», вирішено визначити виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Часів Яру: п. 1.1 з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (в тому числі внутришньобудинкових будинкових мереж водо, теплопостачання, водовідведення) – Виробниче ремонтно – житлове підприємство міста Часів Яра.
Рішенням виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.09.2013 року №116 вирішено внести зміни до рішення виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.04.2012 року №53 «Про визначення виконавця житлово – комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Часів Яру», а саме підпункт 1.1 викласти у наступній редакції « 1.1 з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (в тому числі внутришньобудинкових будинкових мереж водо, теплопостачання, водовідведення) – Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал м. Часів Яр».
На виконання зазначеного рішення виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.09.2013 року № 116 між ТОВ «Квартал м. Часів Яр» та ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» укладено договір від 29.08.2018 року про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення з виконавцем послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій під час надання послуг з централізованого опалення і розмежування відповідальності.
Згідно довідки №11-18/26 від 30.08.2019 ПАТ “Часівоярський вогнетривкий комбінат” забезпечує тепловою енергією об`єкти житлового фонду м. Часів Яр за наступними адресами: вул. Горького, будинки №№ 3,4, 5, 6, 7, 8, 9, 11, 12, 14, 16, 18, 20, 21, 22, 26; вул. Транспортна, будинки №№ 14, 15, 16, 17, 18, 19, 21; вул. Олійника (Жовтнева), будинки №№ 4, 5, 7, 9; вул. Міліцейська, будинки №№ 2, 4, 6; вул. Мира (Кобзона), будинки № 5, 6, 7, 8, 9, 10; вул. Гірників (Р.Люксембург), будинок №2.
Листом №11-15/24 від 29.08.2018 позивач надіслав на адресу відповідача два примірника договору №Э-182/18 від 29.08.2018 про постачання теплової енергії на опалювальний період 2018-2019 з проханням підписати їх, один примірник якого повернути на його адресу.
У відповіді №228 від 27.09.2018 на лист позивача №11-15/24  від 29.08.2018 відповідач повідомив позивача, що у зв`язку з тим, що відповідача жодним правовим актом не визначено виконавцем послуги з постачання теплової енергії, повертається без підпису договір №Э-182/18 від 29.08.2018.
16.01.2019 позивач повторно звернувся до відповідача з листом №11-18/1, в якому надіслав 2 примірника договору про постачання теплової енергії №Э-182/18 від 29.08.2018 та просив його підписати та повернути один примірник.
Відповідач у відповіді №35 від 15.02.2019 на лист позивача від 16.01.2019 №11-18/1 повідомив позивача, що відповідач станом на 16.01.2019 не є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та повернув вищезазначені договори без підпису.
Як зазначає позивач, що не заперечують відповідач і третя особа, договір про надання послуги з централізованого опалення сторонами укладено не було. 
Одночасно, послуги з теплопостачання позивачем надавались, що підтверджується рішеннями Виконавчого комітету Часовоярської міської ради №76 від 19.09.2018 “Про початок опалювального періоду 2018-2019 років м. Часів Яр”, №85 від 16.10.2018 “Про перенесення початку опалювального періоду 2018-2019 років у м. Часів Яр”, №21 від 20.03.2019 “Про закінчення опалювального періоду 2018-2019 років у м. Часів Яр”.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на адресу Часовоярської міської ради були надіслані наступні рахунки-фактури: № 1/2 від 31.12.2018  на суму 16486,79 грн. з ПДВ, № 1/3 від 31.12.2018 на суму 98232,17 грн. з ПДВ, № 1/4 від 31.01.2019 на суму 20018,04 грн. з ПДВ, № 1/5 від 31.01.2019 на суму 124847,42 грн. з ПДВ, №1/5 від 28.02.2019 на суму 16977,88 грн. з ПДВ, № 1/6 від 28.02.2019 на суму 111645,83 грн. з ПДВ, № 1/7 від 31.03.2019 на суму 13356,12 грн. з ПДВ, № 1/8 від 31.03.2019 на суму 83286,17 грн., № 1/9 від 30.04.2019 на суму 1975,76 грн. з ПДВ, № 1/10 від 30.04.2019 на суму 12320,41 грн. з ПДВ, № 1/1 від 01.08.2019 на суму 9745,96 грн. з ПДВ, № 1/2 від 01.08.2019 на суму 60440,63 грн. з ПДВ.
Вищезазначені рахунки були надіслані на адресу Часовоярської міської ради листами №№35-1/06 від 11.01.2019, 35-1/07 від 11.01.2019, 35-1/25 від 08.02.2019, 35-1/26 від 08.02.2019, 35-1/28 від 11.03.2019, 35-1/29 від 11.03.2019, 35-1/34 від 10.04.2019, 35-1/33 від 10.04.2019, 35-1/42 від 15.05.2019, 35-1/39 від 15.05.2019, 35-1/48 від 02.08.2019, 35-1/47 від 02.08.2019. 
Однак, за твердженням позивача, виставлені рахунки залишились не оплаченими, внаслідок чого на переконання Публічного акціонерного товариства “Часівоярський вогнетривкий комбінат” за відповідачем обліковується заборгованість за опалювальний період з 08.11.2018 по 10.04.2019 у сумі 569333,18 грн.
Дані обставини стали підставою для звернення позивача до господарського суду Донецької області з позовом.
Вирішуючи питання про наявність або відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно зі ст. 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Приписами ст. 322 Цивільного кодексу України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 23 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” власник має право тримати на балансі та управляти належним йому майном. Власник має право доручати повністю або частково розпоряджатися та управляти належним йому майном відповідно до закону та договору балансоутримувачу або управителю.
З матеріалів справи вбачається, що власником вказаних в позовній заяві будинків є Часовоярська міська рада, а балансоутримувачем Виробниче ремонтно-житлове підприємство міста Часів Яра.
Відповідно до п. 2.3 Статуту Виробничого ремонтно-житлового підприємства міста Часів Яра (далі - підприємства) підприємство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно з чинним законодавством.
У п.3.1 Статуту зазначено, що підприємство створено з метою:
- забезпечення належного утримання експлуатації та збереження житлового фонду засновника: будинків, під`їздів житлових будинків, прибудинкової території, інших місць спільного користування житловими будинками; своєчасного проведення капітального та поточного ремонту житлового фонду, забезпечення безперебійної роботи інженерного устаткування житлових будинків та приміщень згідно з правилами та нормами технічної експлуатації житлового фонду;
- організації забезпечення фізичних осіб, які мешкають в будинках житлового фонду засновника комунальними та іншими послугами;
- забезпечення виконання власниками квартир, жилих і нежилих приміщень будинків, наймачами, орендарями, орендодавцями квартир, жилих і нежилих приміщень в будинках, які належать засновнику, вимог Правил користування приміщеннями та прибудинковими територіями, інших норм діючого законодавства України відносно оренди, використання, експлуатації жилих і нежилих приміщень будинків та прибудинкової території;
- здійснення технічного нагляду за станом та належною експлуатацією житлового фонду та міських доріг, переданого для обслуговування та ремонту іншим підприємствам, здійснення контролю за утриманням житлових будинків та міських доріг;
- забезпечення подальшого розвитку житлового господарства на основі встановлених норм обслуговування та досягнень науки та техніки;
- забезпечення економії матеріальних та фінансових ресурсів, які виділені на проведення ремонту та експлуатацію житлового фонду, а також зворотних коштів;
- здійснення ринкових взаємовідносин та одержання прибутку на основі задоволення потреб фізичних осіб, підприємств, установ, організацій, інших закладів у продукції, що виробляє та послугах, що виконуються у сферах, які визначені предметом діяльності підприємства.
Для досягнення вказаних цілей підприємство здійснює наступні види діяльності, зокрема, утримання на балансі переданого йому житлового фонду територіальної громади м. Часів Яра, об`єктів благоустрою і інженерної інфраструктури; експлуатація житлового фонду; господарське керування житловим фондом (п.3.2 Статуту).
Відповідно до витягу з Єдиного Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - основний вид діяльності Виробничого ремонтно-житлового підприємства міста Часів Яра є комплексне обслуговування об`єктів (код 81.10).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, обов`язок безпосереднього утримання майна покладається на балансоутримувача - Виробниче ремонтно -житлове підприємство м. Часів Яр, Донецька область.
Проте, колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції про те, що обов`язок з оплати  послуг теплопостачання виникає у відповідача, з огляду на наступне.
Згідно зі ст.1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.
Відповідно до термінів, що використовуються в Правилах користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 №1198 визначено, що балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі- балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунок коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. 
Відповідно до статті 136 Господарського кодексу України право господарського відання є речовим правом суб`єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами. Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб`єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.
Разом з цим, рішенням виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.04.2012 року №53 «Про визначення виконавця житлово – комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Часів Яру», вирішено визначити виконавця житлово-комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Часів Яру: п. 1.1 з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (в тому числі внутришньобудинкових будинкових мереж водо, теплопостачання, водовідведення) – Виробниче ремонтно – житлове підприємство міста Часів Яра.
Рішенням виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.09.2013 року №116 вирішено внести зміни до рішення виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.04.2012 року №53 «Про визначення виконавця житлово – комунальних послуг у житловому фонді комунальної власності територіальної громади м. Часів Яру», а саме підпункт 1.1 викласти у наступній редакції « 1.1 з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (в тому числі внутришньобудинкових будинкових мереж водо, теплопостачання, водовідведення) – Товариство з обмеженою відповідальністю «Квартал м. Часів Яр».
На виконання зазначеного рішення виконавчого комітету Часовоярської міської ради від 18.09.2013 року № 116 між ТОВ «Квартал м. Часів Яр» та ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат» укладено договір від 29.08.2018 року про співпрацю виконавця послуг з централізованого опалення з виконавцем послуг з утримання будинків і споруд і прибудинкових територій під час надання послуг з централізованого опалення і розмежування відповідальності.
Крім того, акти про підключення житлових будинків до системи централізованого опалення підписанні між ТОВ «Квартал м. Часів Яр» та ПАТ «Часівоярський вогнетривкий комбінат».
Враховуючи вищевикладене колегія суддів зазначає, що на відповідача у відповідності до законодавчих актів та його статуту покладено обов`язок, зокрема, утримання на балансі переданого йому житлового фонду територіальної громади м. Часів Яра, об`єктів благоустрою і інженерної інфраструктури; експлуатація житлового фонду; господарське керування житловим фондом, але на відповідача не покладено обов`язок з надання теплопостачання та його забезпечення у переданих на його балансі будинках. Також, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами у справі, Виробниче ремонтно-житлове підприємство міста Часів Яра не є власником будинків та квартир в які здійснювалось теплопостачання.
Суд апеляційної інстанції вважає, що відповідач не є споживачем житлово – комунальних послуг та не є виконавцем житлово - комунальних послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій (внутришньобудинкових мереж водо, теплопостачання).
У відповідності до ст. 19 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Пунктом 1 ч. 1 ст.20 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг. 
За приписами ч.5, 6 ст.19 Закону України “Про теплопостачання” теплотранспортуюча організація не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності технічних можливостей на приєднання споживача до теплової мережі, а споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Згідно з ч.2 ст.275 Господарського кодексу України відпуск енергії без оформлення договору енергопостачання не допускається.
Зазначені положення кореспондуються з п.п.4, 14 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1198 від 03.10.2007 (далі - Правила), якими передбачено, що користування тепловою енергією допускається лише на підставі договору купівлі-продажу теплової енергії, споживач зобов`язаний до початку подачі теплоносія до системи тепло споживання укласти з теплопостачальною організацією такий договір.
З огляду на передбачену законодавством обов`язковість укладення договору купівлі-продажу теплової енергії, позивач звертався до відповідача та третьої особи з вимогою укласти відповідний договір. 
Відмова від укладання договору про надання послуги з централізованого опалення відповідачем та третьою особою була обґрунтована зокрема, відсутністю факту отримання ними послуг централізованого опалення, відсутністю виділених асигнувань з місцевого бюджету. У відповідях на листи позивача, відповідач повідомив, що відповідача жодним правовим актом не визначено виконавцем послуги з постачання теплової енергії.
Приймаючи до уваги наявне в матеріалах справи листування сторін та пояснення сторін, в спірний опалювальний період 2018-2019 сторони не знаходились в договірних відносинах.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач комунальних послуг зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Отже, особа стає споживачем житлово-комунальних послуг за умови, якщо вона фактично користується (чи має намір користуватися) цими послугами. Обов`язок оплачувати житлово-комунальні послуги виникає у споживача з моменту початку користування цими послугами. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Для впровадження покладених на відповідача дій та функцій, йому не потрібно придбавати теплову енергію, а тому Виробниче ремонтно-житлове підприємство міста Часів Яра жодним чином не використовувало теплову енергію, яка надавалась ПАТ «Часовоярський вогнетривкий комбінат» саме до приватизованих квартир і квартир комунальної власності, але аж ніяк для власних потреб відповідача, в тому числі і для здійснення функцій балансоутримувача (утримання, експлуатація, збереження житлового фонду засновника).
У позовній заяві позивачем зазначено, що будинки у котрі постачалось централізоване опалення є комунальною власністю. В даних будинках є квартири які не приватизовані, є комунальною власністю і приватизовані, власники яких померли та зареєстровані особи в яких відсутні або протягом довготривалого часу не мешкають. Позивач в свою чергу зазначає, що неодноразово звертався до відповідача та третьої особи з листами щодо отримання інформації про реєстрацію місця проживання фізичних осіб Часовоярської міської ради про склад родини, які мешкають за адресами зазначеними у позовній заяві, на, що отримував відмову у наданні інформації.
Однак, відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що  доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Разом з цим, довести зазначені обставини сторона має доказами, наділеними такими обов`язковими ознаками, як: допустимість, відносність, достовірність та достатність.
Так, відповідно до статі 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини справи, які входять до предмету доказування. 
Статтею 77 Господарського процесуального кодексу України визначене поняття «допустимість доказів», яке полягає в тому, що   обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Як вказано у статті 79 Господарського процесуального кодексу України  наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Отже, тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень покладено саме на неї.
Проте позивачем не доведено належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, які саме квартири, у які здійснювалось теплопостачання є комунальною і приватною власністю, хто є власником і користувачем квартир у які здійснювалось ним теплопостачання.
Враховуючи те, що відповідач не є власником будинків і квартир, та на нього не покладено обов`язок з теплопостачання, а крім того Виробниче ремонтно - житлове підприємство міста Часів Яра не є споживачем наданих послуг і не визначено виконавцем житлово - комунальних послуг то у відповідача відсутній обов`язок з оплати послуг теплопостачання.
Однак, місцевий господарський суд, не зважаючи на викладене дійшов до передчасного висновку, що саме на відповідача, як балансоутримувача покладено обов`язок з оплати послуг теплопостачання. 
За таких обставин, колегія суддів зазначає про наявність  підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення господарського суду першої інстанції із прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 277, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.
Рішення господарського суду Донецької області від 17.08.2020 року скасувати та постановити нове. У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 29.10.2020 року.

Головуючий суддя                                                                    В.І. Сіверін

Суддя                                                                                           Р.А. Гетьман  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко