У х в а л а  
 
21 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 757/49288/17-ц
провадження № 61-18690 ск 20
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),      Кузнєцова В. О., Стрільчука В. А.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалуКиївського апеляційного суду від 03 грудня2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків від упущеної вигоди,
 
В с т а н о в и в:
 
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення збитків від упущеної вигоди в сумі 144 240,35 грн.
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року відмовлено у задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків від упущеної вигоди.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 листопада 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня 2020 року залишено без змін.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в даній справі.
 
14 грудня 2020 року ОСОБА_1 надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалуКиївського апеляційного суду від 03 грудня2020 року.
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалуКиївського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року та направити справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції було допущено порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
 
Дослідивши касаційну скаргу ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на наступне.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження ухвал судів першої та апеляційної інстанцій, визначених в пунктах 2, 3 частини першої цієї статті ЦПК є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
При постановленні ухвали Київським апеляційним судом від 03 грудня    2020 року про відмову в ухваленні додатково рішення, суд апеляційної виходив із того, що судом розглянуто апеляційну скаргу позивача та здійснено перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляції та заявлених позовних вимог до суду, з залишенням в силі (без змін) оскаржуваного рішення, а тому відсутні підстави для ухвалення додаткового рішення щодо частини нерозглянутих судом позовних вимог.
 
Верховний Суд погоджується із відповідними висновками суду апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають нормам чинного законодавства, якими регулюються спірні правовідносини, а також фактичним обставинам, встановленим судом.
 
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
 
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня   2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»  роз`яснено, що апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення чи змінив його за наявності підстав.
 
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановивши, що при ухваленні постанови від 03 листопада 2020 року за наслідками апеляційного перегляду рішення Печерського районного суду м. Києва від 29 січня      2020 року, судом було переглянуте дане рішення в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, і відповідне рішення не було змінене або скасовано (залишене без змін), а тому суд правомірно відмовив в ухваленні додатково рішення у даній справі.
 
Разом із цим, зазначені у касаційній скарзі аргументи, Верховний Суд вважає необґрунтованими та виключно суб`єктивними судженнями заявника, оскільки вони зводяться до незгоди з фактичними обставинами, встановленими судом в оскаржуваній ухвалі.
 
Із змісту касаційної скарги, вбачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності ухвали Київського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
 
У відповідності до частини четвертої статті  394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
У х в а л и в:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою   ОСОБА_1 на ухвалуКиївського апеляційного суду від 03 грудня2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків від упущеної вигоди.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити  особі, яка подала скаргу.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         В. М. Ігнатенко

                                                                                                             В. О. Кузнєцов

                                                                                                             В. А. Стрільчук