Ухвала        
 
09 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 369/3441/16-ц
провадження № 61-12336ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОСОБА_1 17 серпня 2020 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року.  
 
Ухвалами Верховного Суду від 31 серпня 2020 року та 02 жовтня 2020 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків, зокрема, звернутися до суду касаційної інстанції і навести інші підстави для поновлення строку та подавши відповідні докази.
 
На виконання ухвали Верховного Суду від 02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 , у жовтні 2020 року подано заяву про поновлення строку на подання касаційної скарги та у листопаді 2020 року доповнення до неї.
 
У заяві про поновлення строку на касаційне оскарження ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що згідно протоколу судового засідання від 08 липня 2020 року у суді апеляційної інстанції було оголошено вступну та резолютивну частину постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року (а. с. 119). Судом апеляційної інстанції не зазначено моменту складення повного тексту постанови. Копія супровідного листа від 16 липня 2020 року свідчить, що повний текст постанови апеляційного суду підготовлено до надсилання ОСОБА_1 16 липня 2020 року, однак докази надсилання у матеріалах справи відсутні. Повний текст оскарженої постанови надіслано судом до ЄДРСР 16 липня 2020 року, а оприлюднено 17 липня 2020 року, що збігається з датою підготовки апеляційним судом повного тексту судового рішення для відправки відповідачу.  ОСОБА_1 зазначає, що повний текст постанови апеляційного суду вручено йому апеляційним судом під розписку 17 вересня 2020 року. ОСОБА_1 , посилаючись частину другу статті 390 ЦПК України, просить поновити строк на касаційне оскарження, оскільки звернувся з касаційною скаргою до того як отримав копію оскарженої постанови і касаційна скарга була подана протягом тридцяти днів з моменту оприлюднення повного тексту постанови у ЄДРСР, докази надсилання засобами поштового зв`язку повного тексту постанови в матеріалах справи відсутні. До заяви про поновлення строку на касаційне оскраження ОСОБА_1 додано копії: протоколу судового засідання від 08 липня 2020 року (а.с. 116-118); вступної та резолютивної частини постанови від 08 липня 2020 року (а.с.119); супровідного листа Київського апеляційного суду від 16 липня 2020 року про направлення ОСОБА_1 копії постанови від 08 липня 2020 року (а.с. 135); листа Київського апеляційного суду № 0606-3119/2020 від 26 жовтня 2020 року про те, що відповідно до реєстру відправлення рекомендованої кореспонденції суду 22 липня 2020 року на адресу ОСОБА_1 була направлена копія постанови від 08 липня 2020 року, після закінчення 22 липня 2020 року апеляційного провадження матеріали справи повернуто до суду першої інстанції тому запитувану інформацію надати не вбачається можливості, згідно відомостей АСЕД «Апеляція» ОСОБА_1 особисто в приміщенні апеляційного суду 17 вересня 2020 року отримано копію постанови від 08 липня 2020 року про що складена відповідна розписка. 
 
Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року). Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). 
 
У частині другій статті 390 ЦПК України передбачено, що учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
 
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження, оскількикасаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження: 
 
суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі провадження № 6-2134цс15; Верховного Суду: від 13 лютого 2019 року у справі № 757/21343/15-ц; від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц;
судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу (пункти 1, 3, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Крім того, ОСОБА_1 у клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, просить зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року до закінчення її перегляду у касаційному порядку. Клопотання мотивовано тим, що в результаті примусового виконання рішення суду апеляційної інстанції з відповідача може бути стягнуто заборгованість за рішеннями, які оскаржені у касаційному порядку.
 
Тлумачення частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України свідчить, що заява про зупинення виконання має містити обґрунтування необхідності зупинення виконання рішення. В зупиненні виконання постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року потрібно відмовити, оскільки вказаною постановою частину позовних вимог залишено без задоволення, а в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін і тому в цій частині вона не підлягає примусовому виконанню. В частині стягнення судового збору вказані в заяві обставини щодо зупинення виконання рішення не свідчать про наявність підстав для його зупинення і до заяви не додано будь-яких доказів, які б підтверджували необхідність зупинення виконання судового рішення. Тому, на підставі частини восьмої статті 394, статті 436 ЦПК України, у задоволенні заяви слід відмовити.
 
Керуючись статтями 260, 389, 390, 394, 395, 436 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 грудня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року.
 
Відкрити касаційне провадження у справі № 369/3441/16-ц.
 
Витребувати з Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу № 369/3441/16-ц за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором.
 
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 08 липня 2020 року відмовити.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї матеріалів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 03 грудня 2020 року. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
                 Судді:                                                                                            В. І. Крат
 
                                                                                                                         І. О. Дундар 
 
                                                                                                   Є. В. Краснощоков