Справа № 136/388/20
Провадження № 22-ц/801/1746/2020
Категорія: 22
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Копаничук С. Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року	Справа № 136/388/20	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
Головуючого (судді-доповідача): Копаничук С.Г.
Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.
при секретарі: Богацькій О.М.
учасники справи:
позивач – Фермерське господарство «Скала»;
відповідач – Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в  м. Вінниці матеріали оскарження ухвали за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Липовецького районного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року, постановлену суддею Кривенком Д. Т. в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Фермерського господарства «Скала» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів та договорів купівлі-продажу земельних ділянок, -
в с т а н о в и в:
У березні 2020 року ФГ «Скала» звернулось до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 про визнання недійсними наказів та договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Вказало, що 22.11.2009 року ним отриманий спеціальний дозвіл Міністерства охорони навколишнього природнього середовища України на користування надрами на земельній ділянці Журавське -2 родовище, строком на 20 років, а 30.04.2009 року – отриманий від Вінницької обласної ради акт про надання гірничого відводу з метою промислової розробки Журавського – 2 родовища пісків. Зазначило, що між ним та Липовецькою районною державною адміністрацією був укладений договір оренди землі №395 від 06.12.2011 року строком на 5 років з визначенням переважного права орендаря на поновлення його на новий строк, який був зареєстрований у відділі Держкомзему у Липовецькому районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис за №05222004003283. Вказало, що у період з 2016 року по 2019 рік воно, за відсутності заперечень орендодавця, продовжувало користуватися орендованими земельними ділянками, проте в 2019 році йому стало відомо про те, що земельні ділянки, які перебували в його оренді, надрами яких воно мало право користуватися, були передані наказами ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області у власність певних громадян, а в подальшому були продані ними ОСОБА_1 . Посилаючись на протиправність наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, просило визнати недійсними накази ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, якими було затверджено проекти землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, площею 2,00 га із земель державної власності, та визнати недійсними посвідчені приватним нотаріусом договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок. 
Разом із позовом ФГ «Скала» заявило клопотання про забезпечення позову, в якому зазначило, що предметом позову у даній справі є правовідносини щодо приватизації та відчуження земельних ділянок, які перебували в оренді позивача та на які він мав гірничий відвід, тобто право користування надрами, проте в порушення вимог діючого законодавства ряд громадян приватизували та в подальшому здійснили відчуження вказаних земельних ділянок ОСОБА_1 . Зазначило, що невжиття вказаних заходів може істотно ускладнити чи унеможливити можливе виконання рішення суду в майбутньому та здійснення захисту порушених прав господарства. Просило вжити заходи забезпечення позову і накласти арешт на належні на праві власності ОСОБА_1 земельні ділянку, площею 2,0 га, розташовані на території Вахнівської сільської ради Липовецького району за межами населених пунктів із цільовим призначенням – для ведення особистого селянського господарства за кадастровими номерами: 0522280600:05:000:2200, 0522280600:05:000:2202, 0522280600:05:000:2203, 0522280600:05:000:2201, 0522280600:05:000:2199, 0522280600:05:000:2204. 
Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 24 березня 2020 року заяву ФГ «Атек Турбів» про забезпечення позову задоволено, забезпечено позов шляхом накладення арешту, на належні на праві власності ОСОБА_1 земельні ділянки, площею 2,0 га, розташовані на території Вахнівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, за межами населеного пункту із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, а саме: кадастровий номер 0522280600:05:000:2200; кадастровий номер 0522280600:05:000:2202; кадастровий номер 0522280600:05:000:2203; кадастровий номер 0522280600:05:000:2201; кадастровий номер 0522280600:05:000:2199; кадастровий номер 0522280600:05:000:2204.
Ухвалою суду від 25 березня 2020 року суд виправив описки, допущені в ухвалі суду від 24.03.2020 року, зазначивши вірну назву позивача та заявника - ФГ «Скала» замість помилково вказаного ФГ «Атек Турбів».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив ухвалу суду першої інстанції скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказав, що накладені обтяження не є співмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки позивач не являється власником вказаних земельних ділянок, а забезпечення позову утрудняє та робить неможливим захист його прав та інтересів.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що остання задоволенню не підлягає.
За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав позивача, за захистом яких воно звернулось.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У п.п. 1, 2 ч.1 ст.150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на майно або грошові кошти неплатоспроможного банку, а також на майно або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних злочином.
Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Застосувавши заходи забезпечення позову суд вірно оцінив обставини справи та ризики, що існують щодо неналежного виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, утруднення його виконання. 
Так, між сторонами дійсно існує спір, оскільки позивач оспорює правочини щодо набуття  ОСОБА_1   права власності на земельної ділянки, а тому невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, у подальшому може утруднити чи унеможливити виконання можливого судового рішення. Крім того, незабезпечення позову може істотно ускладнити виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких ФГ «Скала» звернулось до суду.
Враховуючи викладене, висновок суду про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки, є правильним.
При цьому колегія суддів вважає, що вжиті заходи забезпечення позову безпосередньо зв`язані з предметом спору та за своїм змістом не є вирішенням спору по суті, оскільки не тотожні із заявленими позовними вимогами, і судом враховано співмірність заходу забезпечення позову  заявленим вимогам.  
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про не співмірність застосованих заходів забезпечення позову з позовними вимогами і перешкоджають реалізації ним своїх прав на земельні ділянки, є безпідставними, оскільки за своєю правовою природою заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер і не позбавляють ОСОБА_1 права власності на належні йому земельні ділянки.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки тимчасове накладення арешту до закінчення розгляду справи, з метою уникнення ризиків не виконання рішення суду, в разі задоволення позову, не призводить до порушення прав ОСОБА_1 . 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Липовецького районного суду від 24 березня 2020 року, – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Головуючий:                                                 С. Г. Копаничук 
Судді:                         Ю. Б. Войтко
І. М. Стадник