ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 листопада 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/7313/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Мельника В.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Сафронової С.В.,     
розглянувши в порядку 
письмового провадження
в м. Дніпрі апеляційну скаргу                     приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020  року (головуючий суддя – Сліпець Н.Є.)  в адміністративній справі

за позовом                                                    ОСОБА_1 

до                                                             приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни

треті особи                                                   Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС"

про                                                             визнання протиправними та скасування постанов, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни (далі – Відповідач), треті особи Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі – Третя особа-1), Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС" (далі – Третя особа-2), в якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати постанови, винесені 02.06.2020 року серії ВП №62231807, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- розблокувати картку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , № НОМЕР_2 , що видав АТ КБ «ПриватБанк», для отримання соціальних допомог.
В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. від 02.06.2020 року з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика В.В. №8922 від 15.04.2020 року в рамках ВП №62231807, є безпідставними та підлягають скасуванню, оскільки при відкритті виконавчого провадження відповідачем не дотримано вимог частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання боржника та не за місцезнаходженням майна боржника. Вказує, що відкриття виконавчого провадження не за місцем реєстрації та проживання позивача порушують права позивача, як сторони виконавчого провадження. Крім того, в рамках відкритого виконавчого провадження приватним виконавцем протиправно прийнято постанову про арешт коштів боржника від 02.06.2020 року, якою накладено арешт на карту, на яку вона отримує виплати по допомозі: на 1 дитину одинокій матері, державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям, допомогу на дітей, які виховуються у багатодітних сім`ях, звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Позивач вважає оскаржувані постанови Відповідача протиправними, з огляду на що, просив суд задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року по справі №160/7313/20 адміністративний позов ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни, треті особи Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНФОРС", про визнання протиправними та скасування постанов – задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни про відкриття виконавчого провадження №62231807 від 02.06.2020 року, відкритого на підставі виконавчого напису №8922, вчиненого 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» заборгованості у розмірі 9051,09 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 02.06.2020 року про арешт коштів боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62231807.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни від 02.06.2020 року про арешт майна боржника - ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №62231807.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. (а.с. 98-101).
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 113-121).
В апеляційній скарзі Відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що оскільки до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни надійшов виконавчий документ – виконавчий напис №8922 від 15 квітня 2020 року, що виданий приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. у якому зазначено, що боржник проживає (фактична адреса) у межах виконавчого округу м. Києва, у приватного виконавця не було підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку із пред`явленням не за місцем виконання.
Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.09.2018 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінфорс» укладено договір про надання кредиту №372112-А, відповідно до умов якого ТОВ «СС ЛОУН» (кредитодаваць) надає ОСОБА_1 (позичальнику) фінансову послугу з надання коштів у позиву в сумі 4 800,00 грн.
У зв`язку з не виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору та не поверненням коштів, 15.04.2020 року приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. вчинений виконавчий напис №8922 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9051,09 грн.
02.06.2020 року ТОВ «Фінфорс» звернулося до приватного виконавця із заявою про примусове виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. від 15.04.2020 року №8922 про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9051,09 грн., та просило відповідно до вимог статей 3-5, 19, 24, 28, 48, пункту першого частини першої статті 26 та частини другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» відкрити виконавче провадження за місцем проживання (перебування) боржника.
На підставі заяви та виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич В.Л. 02.06.2020 року відкрито виконавче провадження №62231807 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінфорс» заборгованості в розмірі 9051,09 грн., про що складена постанова.
Також, 02.06.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною винесена оскаржувана постанова про арешт коштів боржника, в тому числі, на кошти, які містяться в АТ КБ «Приватбанк».
Крім того, в рамках даного виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною 02.06.2020 року винесені постанови про розмір мінімальних витрат, про стягнення основної винагороди та про арешт майна боржника. 
Правомірність прийняття Відповідачем постанов від 02 червня 2020 року в межах виконавчого провадження №62231807, є предметом судового розгляду у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувані постанови від 02.06.2020 року ВП №62231807 прийняті Відповідачем з порушенням приписів ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи.
Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Поняття та особливості здійснення виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначено Законом України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII виконавчі написи нотаріусів віднесено до виконавчих документів, які підлягають примусовому виконанню.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закон № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону № 1404-VIII у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Частиною першою статті 5 Закону № 1404-VIII передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон № 1403-VIII).
Відповідно до частини першої та другої статті 22 Закону № 1403-VIII про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частиною першою статті 25 Закону № 1403-VIII передбачено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Згідно з частиною другою статті 25 Закону № 1403-VIII, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Відповідно до пункту 10 розділу III Інструкції від 02.04.2012 № 512/5, місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Згідно із частиною першої статті 24 Закону №   1404-VIII виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.
Частиною другою статті 24 Закону №1404-VIII передбачено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
Виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (частина четверта статті 24 Закону №   1404-VIII).
У разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби (частина п`ята статті 24 Закону №   1404-VIII).
Абзацом третім частини п`ятої статті 24 Закону №   1404-VIII встановлено, що для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
З аналізу вищенаведеного випливає те, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи виключно у двох випадках: або за місцем проживання, перебування, роботи боржника, або за місцезнаходженням його майна. Однією з підстав для відкриття виконавчого провадження є заява стягувача про примусове виконання рішення.
Судом встановлено, що виконавчим округом приватного виконавця Дорошкевич Віри Леонідівни визначено м. Київ.
Отже, відповідно до приписів частини 2 статті 24 Закону №1404-VIII Відповідач приймає до виконання виконавчі документи, та, відповідно, відкриває виконавче провадження за місцем проживання, перебування, роботи боржника, яким є Київ або у разі наявності майна боржника, місцем знаходження якого є м. Київ.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що зареєстрованим місцем проживання Позивача є: АДРЕСА_1 , що підтверджується відповідною відміткою в паспорті громадянина України останнього серії НОМЕР_3 .
Виконавчий напис, заява про прийняття останнього для примусового виконання, постанови приватного виконавця містять відомості щодо адреси реєстрації позивача: АДРЕСА_2 , та місця проживання: АДРЕСА_3 .
З огляду на вказане суд першої інстанції правильно вказав про необґрунтованість  доводів Відповідача щодо наявності інформації про проживання позивача у місті Києві та, відповідно, правомірності прийняття до примусового виконання виконавчого листа у виконавчому окрузі міста Києва, оскільки проживання позивача у межах такого виконавчого округу не підтверджено матеріалами справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відображення відомостей про проживання боржника у місті Києві, які не є достовірними, не створює характер правомірності оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження у виконавчому окрузі міста Києва.
Враховуючи вищевикладене, а також, те що Позивач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та за відсутності в нього майна в м. Києві, колегія суддів дійшла висновку про те, що Відповідачем вказані обставини не були перевірені та враховані під час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а тому таке рішення приватного виконавця є таким, що винесено з порушенням норм чинного законодавства, не у спосіб та не в порядку, які встановлені Законом №1404-VIII.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження №62231807 винесена без дотримання вимог чинного законодавства України, тому постанови Відповідача про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 02 червня 2020 року прийняті в межах виконавчого провадження №62231807, також, є протиправними та підлягають скасуванню.
Разом з цим, колегія суддів бере до уваги те, що в позовних вимогах у даній справі Позивач не просить суд скасувати постанову Відповідача про відкриття виконавчого провадження №62231807, а просить суд: визнати протиправними та скасувати постанови, винесені 02.06.2020 року серії ВП №62231807, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною, щодо накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини другої статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В даному випадку, з огляду на встановлення судом факту порушення Відповідачем прав Позивача шляхом прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження №62231807 та відповідно й інших постанов в межах такого виконавчого провадження, колегія суддів дійшла висновку про те, що для ефективного захисту прав Позивача є необхідність виходу за межі позовних вимог шляхом скасування постанов Відповідача про відкриття виконавчого провадження, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника від 02 червня 2020 року.
Натомість, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні визнав протиправними та скасував постанови Відповідача від  02 червня 2020 року: про відкриття виконавчого провадження №62231807, про арешт коштів боржника та про арешт майна боржника, тобто фактично вийшов за межі позовних вимог, однак не навів обґрунтування, щодо виходу за межі позовних вимог ОСОБА_1 .
Проаналізувавши вищезазначене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що не обґрунтування судом першої інстанції необхідності виходу за межі позовних вимог є порушенням норм процесуального права, однак таке порушення не призвело до неправильного вирішення справи по суті, що свідчить про відсутність підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції, проте є підставою для зміни його мотивувальної частини.
Поряд із зазначеним, суд апеляційної інстанції враховує і те, що суд першої інстанції ухвалою від 15 липня 2020 року витребовував у Відповідача завірену належним чином копію постанови про відкриття виконавчого провадження №62231807, однак останнім вимоги суду першої інстанції виконано не було, у зв`язку з чим матеріали даної справи не містять копії такої постанови, що не перешкоджає розгляду даної справи, оскільки факт існування такої постанови від 02 червня 2020 року про відкриття виконавчого провадження №62231807 не є спірним.
Щодо позовних вимог Позивача про розблокування картки № НОМЕР_2 , виданої АТ КБ «Приватбанк», для отримання соціальних допомог, колегія суддів вважає, що така вимога є передчасною та задоволенню не підлягає, оскільки відсутні підстави вважати, що на виконання рішення суду у даній справі, яким визнано протиправною та скасовано постанову Відповідача про арешт коштів боржника від 02.06.2020, банківська картка ОСОБА_1 № НОМЕР_2 не буде розблокована.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 4 ст. 317 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом під час розгляду даної адміністративної справи, однак рішення суду першої інстанції у даній справі про часткове задоволення адміністративного позову прийнято з порушенням норм процесуального, тому підлягає зміні мотивувальна частина рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Дорошкевич Віри Леонідівни – задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року по справі №160/7313/20 – змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови Третього апеляційного адміністративного суду.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2020 року по справі №160/7313/20 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.В. Мельник 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      С.В. Сафронова