П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/5234/20	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Домусчі С.Д.,
                                – Кравця О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного  адміністративного  суду від 18 вересня 2020 року, прийняте у складі суду судді Стефанова С.О. в місті Одеса по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення оформлене протоколом №45 від 20.03.2020 року та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,-  

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Міністерства оборони України, в якому позивач, з урахуванням нової редакції позовної заяви (а.с. 25-29), просив суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом №45 від 20.03.2020 року;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити, та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 365 400 грн.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року адміністративний   позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом №45 від 20.03.2020 року. Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 344 100 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Міністерство оборони України звернулось до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає оскаржуване судове рішення ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильних висновків суду, тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що моментом виникнення у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення йому інвалідності, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу інвалідності II групи, а саме 09 жовтня 2013 року, водночас судом першої інстанції констатовано вказані обставини, проте в подальшому помилково застосовано до спірних правовідносин Порядок нарахування допомоги відповідно до призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі – Порядок №975). Апелянт вважає, що помилковим є також посилання суду першої інстанції на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року у справі №760/7143/17. Таким чином, апелянт вважає, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 21 березня 2020 року №45, викладене у листі Департаменту фінансів Міністерства оборони України є цілком правомірним, обґрунтованим та прийнятим у відповідності до вимог чинного законодавства України.
Представником позивача надано до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 14.10.1982 року по 08.04.2003 року ОСОБА_1 був військовослужбовцем.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №93 від 07.05.2003 року, старшого прапорщика ОСОБА_1 командира автомобільного взводу, автомобільної роти, батальйону тилового забезпечення в/ч НОМЕР_1 , звільненого наказом командира від 08.04.2003 року №23ПМ з військової служби у запас за п.63 п.п.«в» - за станом здоров`я, з правом носіння військової форми одягу «Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗСУ» з 07.05.2003 року виключено із списків особового складу частини всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Комінтернівського РВК Одеської області (а.с.6).
09.10.2013 року ОСОБА_1 отримав II групу інвалідності яка настала внаслідок проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 10ААВ №574437 (а.с.7).
04.11.2013 року позивач отримав довідку до акту МСЕК серії 10ААВ №583803 згідно якої при повторному огляді йому встановлено II групу інвалідності яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби (захистом вітчизни) (а.с.8).
07.10.2015 року ОСОБА_1 отримав довідку до акту МСЕК серії 10ААВ №780731 згідно якої йому встановлено II групу інвалідності яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом вітчизни безстроково (а.с.10).
У квітні 2020 року позивач звернувся до Одеського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки із заявою про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.
Згідно витягу із протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №45 від 20.03.2020 року, враховуючи, що заявник звільнений з військової служби до набуття чинності Закону України від 04 квітня 2006 року №3597-IV «Про внесення змін до Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу», яким запроваджено виплату одноразової грошової допомоги, а інвалідність встановлена до 01 січня 2014 року, тобто до набуття чинності нової редакції статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», ОСОБА_1 не має права на одержання одноразової грошової допомоги (а.с.13).
Не погоджуючись із відмовою Міністерства оборони України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку про неправомірність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом №45 від 20.03.2020 року та про наявність підстав для його скасування, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок проходження військової служби, при цьому право на отримання допомоги пов`язане з фактом і часом встановлення інвалідності, в тому числі і після звільнення з військової служби. Керуючись положеннями Порядку №975, суд першої інстанції дійшов висновку, що одноразова грошова допомога, яка підлягає виплаті позивачу, повинна розраховуватись у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2013 календарного року, а розмір такої допомоги складає 344  100 грн.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Приписами частини п`ятої статті 17 Конституції України обумовлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до статті 41 Закону №2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі – Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до ч.1 ст.16 Закону №2011-XII (в редакції Закону від 04.07.2012 року №5040-VІ, яка була чинною на момент встановлення позивачу інвалідності 09.10.2013 року) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Частиною 2 статті 16 Закону №2011-XII визначені обставини, які є підставою для виплати одноразової грошової допомоги.
Так, відповідно до п.4 ч.2 ст.16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
В свою чергу, частина 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ передбачає, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Необхідно зазначити, що Верховним Судом було неодноразова сформульовано правовий висновок, викладений зокрема, у постановах від 23.11.2018 у справі № 295/3869/17, від 30.10.2018 у справі № 760/16027/16-а, від 07.02.2019 у справі № 816/1266/16, відповідно до якого в аналогічних правовідносинах слід застосовувати установлений законодавством порядок, які діяв на дату встановлення позивачу групи інвалідності.
Як було встановлено судом та вбачається з матеріалів справи 09.10.2013 року ОСОБА_1 отримав II групу інвалідності яка настала внаслідок проходження військової служби, що підтверджується довідкою до акту МСЕК серії 10ААВ №574437 (а.с.7).
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Предметом спору у цій справі є вимога призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу як інваліду ІІ групи, інвалідність якому встановлено у 2013 році, отже з цього часу у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.
Таким чином, суд вважає що оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок проходження військової служби, що підтверджується довідками акта огляду МСЕК №574437 від 09.10.2013 року (а.с.31), №583803 від 16.10.2013 року (а.с.32), №739517 від 27.10.2014 року (а.с.33), №780731 від 07.10.2015 року (а.с.34) то він має право на отримання одноразової грошової допомоги згідно зі статтею 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
При цьому суд першої інстанції вірно відхилив доводи відповідача, покладені в обґрунтування оскаржуваного рішення комісії Міністерства оборони України, що на час встановлення інвалідності позивач військову службу не проходив є безпідставним, оскільки за змістом статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців" та Порядку №975 право на отримання допомоги пов`язане з фактом і часом встановлення інвалідності, в тому числі і після звільнення з військової служби.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 серпня 2020 року по справі №760/7143/17.
Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини (п.53 рішення у справі "Ковач проти України", п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України") та статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності (меншого відсотка втрати працездатності). В даному випадку основним критерієм для призначення одноразової допомоги має слугувати той факт, що особа отримала незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про неправомірність рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум оформленого протоколом №45 від 20.03.2020 року та про наявність підстав для його скасування, оскільки позивач отримав інвалідність внаслідок проходження військової служби, при цьому право на отримання допомоги пов`язане з фактом і часом встановлення інвалідності, в тому числі і після звільнення з військової служби.
Водночас, щодо розміру одноразової грошової допомоги, яку позивач просить призначити та виплатити, колегія суддів виходить з наступного.
Так, колегія суддів наголошує, що постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (яка діяла на момент звернення позивача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги), прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", затверджено Порядок №975.
При цьому, пунктом 2 наведеної Постанови установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:
- допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року №499 (Офіційний вісник України, 2008 р., № 39, ст. 1298), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2007 р. № 284 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 14, ст. 532), і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2007 р. № 1331 (Офіційний вісник України, 2007 р., № 89, ст. 3255);
- допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.
На час подання позивачем заяви про виплату одноразової грошової допомоги було визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності, а тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а саме Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №449).
Такого висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 26 червня 2018 року (справа № 750/5074/17), ухваленій Судовою палатою для розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду; від 30 листопада 2020 року (справа № 336/1933/17).
Відтак, суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати установлений законодавством порядок які діяв на дату встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, тобто – 09.10.2013 року.
Станом на 09.10.2013 року діяв Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року №499 (далі - Порядок №449).
Відповідно до п.2 Порядку №499 одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності в період проходження військової служби та особам, звільненим з військової служби, у разі настання інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення з такої служби чи після закінчення зазначеного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період її проходження, - у розмірі: 24-місячного грошового забезпечення - інвалідам IІ групи; а у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби - у розмірі: 30-місячного грошового забезпечення - інвалідам IІ групи.
Грошове забезпечення визначається для військовослужбовців, звільнених з військової служби - на день звільнення виходячи з  посадового  окладу,  окладу  за  військовим званням щомісячних додаткових видів грошового  забезпечення (підвищення посадового окладу,  надбавки, доплати, винагороди, які мають  постійний характер,  премія),  одноразових додаткових видів грошового  забезпечення. 
Положеннями статті 245 КАС України передбачено, що захист прав у сфері публічно-правових відносин можливий у спосіб зобов`язання відповідача прийняти певне рішення чи зобов`язання вчинити певні дії.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачем прийнято одне із передбачених Порядком рішень, а саме про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги.
Слід зазначити, що згідно правової позиції, викладеної зокрема у постановах Верховного Суду від 03 листопада 2020 року (справа № 398/2843/16-а), від 06 березня 2019 року (справа №1640/2594/18), повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант їх поведінки. Тобто, якщо відмова відповідного органу визнана судом протиправною, а іншого варіанту поведінки у суб`єкта владних повноважень за законом не існує, то суд має право зобов`язати такий орган влади вчинити конкретні дії, які б гарантували захист прав і свобод позивача.
Судом при розгляді справи встановлено, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, в свою чергу, судом встановлено наявність у позивача права на отримання такої допомоги, відтак, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушеного права у даному випадку, є зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу у розмірі, визначеному згідно вимог Порядку №499, який діяв на день виникнення у позивача права на отримання такої допомоги, тобто у розмірі 30-місячного грошового забезпечення позивача. 
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Таким чином, оскільки суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що оскаржуване рішення відповідача протиправним та підлягає скасуванню, а належним способом захисту порушеного права є зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, проте внаслідок неправильного застосуванням норм матеріального права застосовано до спірних правовідносин в частині визначення розмірі одноразової грошової допомоги положення Порядку №975, рішення суду першої інстанції у вказаній частині підлягає скасуванню, а в іншій частині підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 249, 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325 328, 329 КАС України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Одеського окружного  адміністративного  суду від 18 вересня 2020 року – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного  адміністративного  суду від 18 вересня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним рішення оформлене протоколом №45 від 20.03.2020 року та зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу – скасувати в частині зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 344 100 грн. 
В цій частині прийняти нове рішення, яким зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 30-місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення, виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням щомісячних додаткових видів грошового  забезпечення (підвищення посадового окладу,  надбавки, доплати, винагороди, які мають  постійний характер, премія),  одноразових додаткових видів грошового  забезпечення.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2020 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     С.Д. Домусчі

        Суддя:                                                                                     О. О. Кравець